Справа № 127/2775/22
Провадження № 22-ц/801/894/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 рокуСправа № 127/2775/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коцюбинського 37 м. Вінниця», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Вінницької міської ради про усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщенням будівлі котельні та майстерні будинку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Медяної Ю. В. від 07 лютого 2023 року,

встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, за яким з просила:

- усунути перешкоди у користуванні допоміжними приміщеннями будівлі котельні та майстерні будинку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити від незаконного утримання допоміжні приміщення будівлі котельні та майстерні будинку, забезпечивши вільний доступ до них та повернути їх до попереднього стану, зокрема демонтажу встановлених гаражних воріт, демонтажу перестінку, відновлення дверей та вікон приміщення;

- зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коцюбинського 37 м. Вінниця» (далі ОСББ «Коцюбинського 37 м. Вінниця») прийняти на баланс допоміжні приміщення будівлі котельні та майстерні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить співвласникам будинку на праві спільної сумісної власності та не вимагає здійснення додаткових реєстраційних дій прав власності відповідно до законодавства;

- зобов`язати Виконавчий комітет Вінницької міської ради припинити дії щодо будівлі приміщень котельні та майстерні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як до безхазяйної нерухомої речі, шляхом звернення до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та скасуванню реєстрації зазначених приміщень як нерухомої безхазяйної речі (за наявності такої реєстрації) та визнання права співвласників будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на спільну сумісну власність на допоміжні приміщення будівлі котельні та майстерні будинку, яка не вимагає здійснення додаткових реєстраційних дій прав власності відповідно законодавства.

В обґрунтовування вимог позову зазначала, що вона є співвласником нежитлового приміщення АДРЕСА_2 .

В 2001 році будинок АДРЕСА_1 було передано на баланс Вінницької міської ради.

04 травня 2016 року співвласниками будинку було створено ОСББ «Коцюбинського 37 м. Вінниця».

На прибудинковій території вказаного будинку розташовані будівля котельні та майстерні, які були безпосередньо задіяні в обслуговуванні будинку та належать до спільної власності співвласників будинку. Вказані приміщення були незаконно захоплені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і переобладнані під гаражі. Своїми діями ОСОБА_2 і ОСОБА_3 позбавили її та інших співвласників будинку права спільної сумісної власності на вказані допоміжні приміщення, на право користування, наприклад приміщенням колясочної або іншим допоміжним приміщенням, яке можливо було обладнати для задоволення потреб співвласників.

При цьому ці особи отримали спірні приміщення у постійне користування від БУ-6 ст. Вінниця Жмеринської дистанції цивільних споруд і водопостачання.

В 2016 році відбулося списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 з балансу департаменту житлового господарства Вінницької міської ради, в зв`язку зі створенням ОСББ. При цьому списання вказаних допоміжних приміщень не відбулося, оскільки вони не перебували на балансі департаменту житлового господарства Вінницької міської ради.

ОСББ не вчиняє жодних дій, спрямованих на повернення вказаних приміщень у співвласність мешканців будинку. На її думку це викликано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 входять до складу правління ОСББ.

Одночасно їй стало відомо, що Вінницькою міською радою вчиняються дії щодо визнання спірних приміщень безхазяйним майном. Цим порушуються її права та права інших співвласників будинку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2023 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що приміщення котельні не було та не є частиною будинку АДРЕСА_1 , як допоміжне чи нежитлове приміщення, не відносяться до житлового будинку та є окремим об`єктом майна, а тому мешканці квартир даного будинку, зокрема ОСОБА_1 не є співвласником цього приміщення.

Крім того відповідно до генерального плану (схеми) від 21 листопада 1951 року та схеми розташування будівель по АДРЕСА_1 від 18 травня 2016 року, що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи № 425 на будинок АДРЕСА_1 , біля вказаного будинку, у його дворі знаходиться будівля котельної, сараї та гаражі. Приміщення, позначене як «майстерня» на плані відсутнє.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ОСББ «Коцюбинського 37 м. Вінниця» прийняти на баланс допоміжні приміщення будівлі котельні та майстерні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві спільної сумісної власності та не вимагає здійснення додаткових реєстраційних дій прав власності відповідно до законодавства, то суд першої інстанції звернув увагу на те, що приміщення котельні не відноситься до будинку АДРЕСА_1 , є окремим об`єктом нерухомого майна, не є спільною власністю співмешканців будинку, власник вказаного приміщення відсутній, а щодо наявності приміщення майстерні, то воно взагалі відсутнє, а тому ОСББ не має можливості прийняти вказані приміщення на свій баланс. При цьому чинним законодавством не встановлений порядок прийняття на баланс ОСББ житлового комплексу або його частини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на ті ж обставини, що і в позовній заяві. Зазначала, що приміщення котельні та майстерні будинку відповідно до частини другої статті 186 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) були передані з головною річчю будинком за адресою: АДРЕСА_1 , з балансу спочатку у 2001 року Жмеринською дистанцією цивільних споруд і водопостачання Південно-Західної залізниці, а потім Виконавчим комітетом Вінницької міської ради у 2016 році на баланс ОСББ «Коцюбинського 37 м. Вінниця». Статус спірних приміщень визначили всі балансоутримувачі будинку як підсобні приміщення демонтованої котельні, господарську будівлю колишня слюсарна майстерня будинку та котельні та майстерні, які були розташовані на території поряд з будинком. Також вказувала, що суд не взяв до уваги фотознімки спірного приміщення станом на 1997 рік та станом на сьогодні вже переобладнанні під два власних гаража відповідачів.

Виконавчий комітет Вінницької міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених обставин справи та норм матеріального права, якими регулюються правовідносини сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що пунктом 1.1 рішення Виконавчого комітету міської ради № 2454 від 28 грудня 2001 року «Про затвердження актів приймання-передачі в комунальну власність територіальної громади м. Вінниці» затверджено акт приймання-передачі в комунальну власність територіальної громади 63 квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , який перебував на балансі Жмеринської дистанції цивільних споруд і водопостачання. Приміщення котельні та майстерні у вказаному рішенні відсутні.

В акті приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність, затвердженого рішенням Виконавчого комітету міської ради № 2454 від 28 грудня 2001 року, житлового будинку по АДРЕСА_1 , приміщення котельні та майстерні відсутні.

Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2092 від 15 вересня 2016 року «Про списання багатоквартирних будинків з балансу департаменту житлового господарства» доручено департаменту житлового господарства Вінницької міської ради здійснити списання багатоквартирних будинків з балансу згідно з додатком 2, відповідно до Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 301 від 20 квітня 2016 року. В додатку 2 до рішення виконкому міської ради від 15 вересня 2016 року № 2092 в пункті 4 зазначено будинок АДРЕСА_1 .

В акті про списання багатоквартирного будинку з балансу від 30 вересня 2016 року спірні приміщення котельні та майстерні відсутні.

Відповідно до відповіді Жмеринської дистанції цивільних споруд і водопостачання від 01 листопада 2001 року № 628 БУ-6 ст. Вінниця Жмеринської дистанції цивільних споруд і водопостачання надало згоду на постійне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підсобним приміщенням демонтованої котельні, яке за призначенням БУ-6 не використовується і знаходиться в дворі будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав № 31388468 від 21 вересня 2011 року нежиле приміщення, офіс-магазин в житловому багатоквартирному будинку АДРЕСА_3 , належить на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з запитами, в яких просила надати інформацію про правові підстави їх володіння допоміжними приміщеннями будівлі котельні та майстерні будинку. Крім цього ОСОБА_1 зверталась з запитами до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області та Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради.

ОСББ «Коцюбинського 37 м. Вінниця» повідомило ОСОБА_1 , що допоміжні приміщення будівлі котельні та майстерні будинку не знаходяться на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 , вони не є спільною сумісною власністю мешканців будинку, а також те, що вони не були передані на баланс ОСББ та не списані з балансу Вінницької міської ради. Виконавчим комітетом Вінницької міської ради ОСОБА_1 було надано відповіді, з яких випливає, що передача спірних приміщень ОСББ «Коцюбинського 37 м. Вінниця» не проводилась при списанні багатоквартирного будинку з балансу житлового господарства Вінницької міської ради, спірні споруди не перебували на балансі Вінницької міської ради, а також те, що департаментом житлового господарства Вінницької міської ради не проводилось відчуження спірних приміщень. Додатково було повідомлено, що проводяться заходи з підготовки процедури постановки об`єкта на облік, як безхазяйного.

Департаментом архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради у відповідь на звернення ОСОБА_1 було повідомлено, що у допоміжних приміщеннях будівлі котельні та майстерні будинку не виконуються будівельні та/або підготовчі роботи. Крім того ОСОБА_2 і ОСОБА_3 отримали згоду на постійне користування приміщеннями демонтованої котельні від 01 листопада 2001 року БУ-6 ст. Вінниця Жмеринської дистанції цивільних споруд і водопостачання.

15 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась з запитом до БУ-6 ст. Вінниця Жмеринської дистанції цивільних споруд і водопостачання, в якому просила повідомити, чи перебували на балансі БУ-6 ст. Вінниця спірні приміщення, та чи надано БУ-6 с. Вінниця дозвіл ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користування вказаними приміщеннями.

Відповідно до відповіді на запит від 18 лютого 2021 року ТУ БМЕС-2-7/245 від ВСП «Жмеринське ТУ» Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» станом на 18 лютого 2021 року спірні приміщення на балансі підрозділу не перебувають, інформація щодо передачі приміщень відсутня. Житловий будинок АДРЕСА_1 в 2001 році переданий до комунальної власності м. Вінниці.

Листом Департаменту комунального майна Вінницької міської ради № 06-00-013-4709 від 01 лютого 2021 року повідомлено, що за інформацією КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» господарська будівля колишня слюсарна майстерня, не перебуває в матеріалах інвентарної справи та облікових даних. Під час прийняття житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від Жмеринської дистанції цивільних споруд і водопостачання згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради № 2454 від 28 грудня 2001 року «Про затвердження актів приймання-передачі в комунальну власність територіальної громади м. Вінниці» вказані у зверненні господарські будівлі та споруди не увійшли до акту, а тому не є об`єктом комунальної власності.

З плану КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» від 18 травня 2016 року, доданого до технічного паспорту на гараж в дворі будинку АДРЕСА_1 , виготовленого на замовлення ОСОБА_2 , видно, що збудований гараж прибудований до котельної, не має доступу до приміщення котельної, він відділений від неї суцільною стіною.

Відповідно до плану КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» від 04 травня 2016 року, доданого до технічного паспорту на гараж в дворі будинку АДРЕСА_1 , виготовленого на замовлення ОСОБА_3 , видно, що збудований гараж прибудований до гаража, яким користується ОСОБА_2 , та не має доступу до приміщення котельної, він відділений від неї гаражем ОСОБА_2 .

Згідно з відповіддю філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця» від 07 листопада 2022 року будинок АДРЕСА_1 , та все майно, що стосувалось даного будинку, знаходилось у володінні АТ «Укрзалізниця» в особі ВСП Жмеринське ТУ філії «БМЕС». На момент передачі даного будинку у власність Вінницької міської ради в 2001 році демонтована котельня не перебувала на балансі АТ «Укрзалізниця» взагалі. Це підтверджується тим, що під час передачі вказаного будинку Вінницькій міській раді в складі будинку котельня не містилася. Таким чином лист про надання права користування вказаним приміщенням не має юридичної сили. Котельня демонтована, що свідчить про те, що вона не виконувала жодної функції, а отже не була призначена для обслуговування іншого майна, зокрема будинку АДРЕСА_1 .

З матеріалів інвентарної справи АДРЕСА_4 встановлено, що гаражі, якими користуються ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не знаходяться у приміщенні котельні чи майстерні. Також встановлено, що вказані гаражі були переобладнані з приміщень сараїв, а не майстерні. Вказані приміщення не сполучені з котельною. Гараж ОСОБА_2 прибудовано до капітальної цегляної стіни котельні. Як видно з матеріалів інвентаризаційної справи та схеми розташування будівель по АДРЕСА_1 проходу з гаража ОСОБА_2 в котельню немає.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частинами першою другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі Закон № 417-VIII) установлено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і та інше) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Тобто частина друга цієї статті визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на встановлення порядку користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням.

Усі зазначені об`єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку.

У той же час законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення.

Відповідно до статті 1 Закону № 417-VIII багатоквартирний будинок житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири.

У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Нежитлове приміщення ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Спільне майно багатоквартирного будинку це приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

У рішенні від 09 листопада 2011 року у справі № 14-рп/2011 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт допоміжні приміщення. Крім того, таке функціональне призначення‚ як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку‚ має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку.

Нежиле приміщення це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Такі висновки містяться у рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року у справі № 4-рп/2004 за конституційним зверненням про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), у якому зазначено, що аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і та інше) Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Крім того таке функціональне призначення‚ як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку‚ має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку.

Нежилі приміщення, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 Житлового кодексу УРСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Тобто для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, необхідно виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19), постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 201/4974/16-ц, постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 640/11909/19.

Тому ключовим є визначення правового статусу спірного приміщення у багатоквартирному будинку, а саме встановлення того, чи відноситься воно до допоміжного чи є нежитловим приміщенням в структурі житлового будинку.

З аналізу зазначених вище нормативно-правових актів можна зробити висновок, що основним при визначенні статусу приміщення необхідно вважати його функціональне призначення.

Отже, допоміжне приміщення має слугувати для:

1) забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку;

2) забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Відповідно до системного аналізу вказаних вище норм права та правових позицій вищезазначених судів, необхідним критерієм для розмежування допоміжного приміщення від нежитлового є: функціональне призначення; місця розташування; загальна характеристика сукупності властивостей таких приміщень; спосіб і порядок їх використання.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що приміщення котельні, для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, а також експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку не використовуються, та є самостійним об`єктом нерухомого майна. Котельня не знаходяться на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 , не є спільною сумісною власністю мешканців будинку, також не була передана на баланс ОСББ «Коцюбинського 37 м. Вінниця».

Обладнання котельні демонтовано, тому котельня не виконує функцій по обслуговуванню потреб експлуатації житлового будинку АДРЕСА_1 , чи потреб його окремих мешканців.

Суд першої інстанції також правильно врахував, що приміщення котельні не перебувало на балансі АТ «Укрзалізниця» та, відповідно, не було включено до складу будинку АДРЕСА_1 ні при передачі його в комунальну власність в 2001 році, ні при списанні з балансу Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради.

Отже суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що приміщення котельні не було та не є частиною будинку АДРЕСА_1 , як допоміжне чи нежитлове приміщення, не відносяться до житлового будинку та є окремим об`єктом майна, а тому мешканці квартир цього будинку, зокрема ОСОБА_1 не є його співвласниками.

Відповідно до генерального плану (схеми) від 21 листопада 1951 року, що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи № 425 на будинок АДРЕСА_1 , біля вказаного будинку, у його дворі знаходиться будівля котельної та АДРЕСА_5 , позначене як «майстерня» на плані відсутнє. До приміщення котельні з двох боків прибудовані будівлі, позначені на плані як сараї.

Згідно з схемою розташування будівель по АДРЕСА_1 від 18 травня 2016 року, що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи № 425, біля вказаного будинку, у його дворі знаходиться будівля котельні, сараї, та гаражі ОСОБА_5 , позначене як «майстерня» на плані відсутнє. До приміщення котельні з двох боків прибудовані будівлі, позначені на плані як гаражі.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», прибудинкова територія територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Матеріали справи не містять доказів, що територія навколо будинку АДРЕСА_1 була виділена та має чіткі межі, а також те, що на неї наявна будь-яка містобудівна чи землевпорядна документація. В матеріалах інвентаризаційної справи на вказаний будинок подібна документація також відсутня. Отже встановити межі прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 , та, відповідно, факт знаходження котельні на прибудинковій території вказаного будинку не можливо.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно визнав необґрунтованим твердження ОСОБА_1 про те, що котельня та майстерня, якої не було і немає на плані, знаходяться на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 .

Також як видно з матеріалів справи гаражі, якими користуються ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не перебувають у приміщенні котельні. Гараж ОСОБА_2 прибудований до капітальної стіни приміщення котельні та є ізольованим приміщенням з окремим входом. З матеріалів інвентарної справи видно, що зайняті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приміщення позначені як сараї (пізніше перекласифіковані в гаражі) не відносяться до котельні та ніколи не були позначені як «майстерня».

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть порушувати права ОСОБА_1 та інших співвласників будинку, оскільки їхні гаражі не знаходяться в приміщенні котельні, тим більше неіснуючої майстерні. Приміщення котельні не є спільною власністю мешканців будинку, воно не є допоміжним приміщенням.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ОСББ «Коцюбинського, 37 м. Вінниця» прийняти на баланс допоміжні приміщення будівлі котельні та майстерні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві спільної сумісної власності та не вимагає здійснення додаткових реєстраційних дій прав власності відповідно до законодавства, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що приміщення котельні, як було встановлено вище, не відноситься до будинку АДРЕСА_1 , є окремим об`єктом нерухомого майна, не є спільною власністю співмешканців будинку, власник вказаного приміщення відсутній, а щодо наявності приміщення майстерні, то воно взагалі відсутнє, а тому ОСББ не має можливості прийняти вказані приміщення на свій баланс. При цьому чинним законодавством не встановлений порядок прийняття на баланс ОСББ житлового комплексу або його частини, тому така вимога позивачки суперечить закону.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 08 травня 2023 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало