ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9234/20 Номер провадження 22-ц/814/2611/23Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л.В. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гальонкіна С.А.,

суддів Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.,

при секретарі Гречці Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2022 року (повний текст рішення складено 28 листопада 2022 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Кривенко Наталія Валентинівна, ОСОБА_3 , про визнання договорів купівлі - продажу недійсними та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Кривенко Н.В., ОСОБА_3 , про визнання договорів купівлі - продажу недійсними та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу на праві приватної власності належить нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у неї в оренді перебуває земельна ділянка для експлуатації та обслуговування нежитлового приміщення за вказаною адресою відповідно до Договору оренди землі від 04 жовтня 2012 року укладеного між позивачем та Полтавською міською радою.

У 2007 році без отримання земельної ділянки, виділення її в натурі на місцевості та державної реєстрації для будівництва та обслуговування вказаного нежитлового приміщення, без письмової згоди позивача, ОСОБА_4 самовільно здійснила незаконну прибудову до належного позивачу на праві власності нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушила конституційні та законні права позивача, позбавивши можливості належним чином користуватися приміщенням.

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтава від 24 жовтня2007 року у справі №2-5961/07 визнано за ОСОБА_4 право власності на кафетерій.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року у справі № 2-5961/07 скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2007 року та ухвалу Октябрського районного суду від 05 січня 2009 року.

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтава від 26 листопада 2012 року у справі №1622/15957/2012 визнано договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дійсним та визнано за останньою право власності на нерухоме майно, нежитлове приміщення (кафетерій), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке було скасовано Постановою Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року.

На даний час позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 було укладено з ОСОБА_3 договори купівлі-продажу від 10 травня 2018 року та від 11 травня 2018 року, посвідчені приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В., реєстраційні номери 690 та 698, відповідно до яких було відчужено по 1/2 частин нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки скасовано підставу набуття ОСОБА_3 права власності на незаконну прибудову, то вказані вище договори купівлі-продажу, укладені з ОСОБА_2 є недійсними, а державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, проведена приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В., підлягає скасуванню.

ОСОБА_3 не мала законних підстав для вчинення правочину відносно вказаного майна.

Закон не передбачає здійснення будь-яких правочинів, у тому числі договорів купівлі-продажу, з самочинними будівлями.

Незаконну прибудову за адресою: АДРЕСА_1 , яка була збудована ОСОБА_4 на земельній ділянці, яка не була відведена їй для цієї мети та не надана під вже збудоване нерухоме майно, в силу статті 376 ЦК України вважається самочинним будівництвом. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Закон не передбачає здійснення будь-яких правочинів, у тому числі договорів купівлі-продажу, з самочинними будівлями.

Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кривенко Н.В., зареєстрований в реєстрі за №690 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 26089798 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту 01 та закрити розділ №01;

визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 11.05.2018 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кривенко Н.В., зареєстрований в реєстрі за №698 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 26070070 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту 01 та закрити розділ №01;

зобов`язати ОСОБА_2 здійснити демонтаж нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Також просила стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погодившись з даним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . Просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постановити нове, яким її вимоги задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи апеляційної скарги

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що позивачем не доведено наявності цивільного інтересу до оспорюваних договорів та не вказано, як вони впливають на її права, оскільки спірне нежитлове приміщення є самочинно прибудоване та порушує її права на володіння власним майном. Так спірний кафетерій збудований з порушенням вимог ДБН 360-92, та знаходиться на мінімальній відстані від її нежитлового приміщення перекриваючи вікно. Отже такою прибудовою були порушені її права на користування належним їй приміщенням.

Крім того, зазначає, що спірна будівля була зведена на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, у зв`язку з чим дана будівля є самочинною забудовою.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі продажу нерухомого майна від 21 лютого 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кас`яненко Л.В., ОСОБА_1 належить нежитлове приміщення загальною площею 61,40 кв.м, що становить 33/500 ідеальних долей будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

04 жовтня 2012 року між Полтавською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі. Згідно якого останній в оренду передана земельна ділянка площею 74 кв.м. по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :15:008:015 (а.с.15-21).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2007 року у справі №2-5961/07 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на реконструйований кафетерій павільйонного типу задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_4 право власності на кафетерій павільйонного типу, що знаходиться по АДРЕСА_1 , як на об`єкт завершеного будівництва.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05 січня 2009 року виправлено описку в рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2007 року у справі №2-5961/07 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на нежитлове приміщення.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року у справі № 2-5961/07 скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2007 року та ухвалу Октябрського районного суду від 05 січня 2009 року, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності відмовлено (т. 1, а.с. 60-65).

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної ради у місті Полтаві № 112 від 10 березня 2009 року нежитловій будівлі по АДРЕСА_1 , належній ОСОБА_4 , присвоєно нову адресу - АДРЕСА_1 (т. 1, а.с.43).

Пунктом 12 рішення виконавчого комітету Октябрської районної ради у місті Полтаві № 139 від 24 березня 2009 року оформлено право власності на нежитлове приміщення (кафетерій) загальною площею 31,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі поданих ОСОБА_4 документів: заяви від 19 березня 2009 року; рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2007 року; ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 05 січня 2009 року; акту про прийняття в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому Октябрського районного у м. Полтаві ради; 465 від 30 грудня 2008 року; рішення виконкому Октябрської районної ради у місті Полтаві № 112 від 10 березня 2009 року; технічного паспорту (т. 1, а.с. 44).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2012 року у справі №1622/15957/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - задоволено повністю

Визнано договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (кафетерій), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 до ОСОБА_4 таким, що відбувся і є дійсним. Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення (кафетерій), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2012 року у справі №1622/15957/2012 скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - відмовлено (т. 1, а.с. 60-65).

10 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В., зареєстрований в реєстрі за №690.

11 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В., зареєстрований в реєстрі за №698 (т. 1, а.с.100-104).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у вказаному Державному реєстрі здійснено запис № 26089798 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту 0 (т. 1 а.с. 32-34).

22 квітня 2019 року, між Полтавської міською радою та ОСОБА_2 укладений договір оренди земельної ділянки площею 42 кв.м, кадастровий № :15:008:0440, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель, ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку).

Позиція суду апеляційної інстанції

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на те, що позивач не довела, який вона має цивільний інтерес до оспорюваних договорів, в чому полягає власний інтерес позивача щодо предмету договору, не вказувала як це у подальшому може вплинути на її права. Не доведено, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , є самочинним.

Однак колегія судді не може погодитися з зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.

В іншому випадку у позові слід відмовити.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 490/7050/19.

При цьому під порушенням права слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 446/1366/18.

Предметом спору в цій справі позивач визначила визнання правочинів недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію та здійснення демонтажу нежитлового приміщення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що спірна будівля кафетерію є самочинним будівництвом, збудована з порушенням будівельних норм та перешкоджає їй користуватися власним нерухомим майном. З матеріалів справи та пояснень наданих позивачем вбачається, що шляхом укладення оспорюваних договорів відповідачу вдалося зареєструвати право власності на самочинне будівництво, тобто узаконити його в обхід визначеної законодавством процедури.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та свідчать про порушення права ОСОБА_1 на вільне володіння та користування своїм майном. Однак дана обставина не була встановлена при розгляді справи судом першої інстанції.

Розглядаючи справи по суті заявлених вимог колегія суддів звертає увагу, що згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою статті 203 цього Кодексу (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі), п`ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що договори купівлі-продажу спірного нерухомого майна були укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Однак зважаючи на постанову Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року продавець не була власником предмету продажу - кафетерію.

Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України, на яку посилалися суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржених судових рішеннях, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Враховуючи, що правом на звернення до суду із віндикаційним позовом наділений лише власник майна чи особа, що має речове право на майно (титульний володілець), тоді як оспорювати правочин має право заінтересована особа, яка не була стороною правочину, у випадку придбання майна в особи, яка не мала права його відчужувати, дана обставина буде підставою для визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

Щодо позовних вимог про здійснення демонтажу нежитлового приміщення

Відповідно до частини 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини 1 статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Згідно статті 22 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції, що діяла на момент будівництва), забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Положеннями статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції, що діяла на момент будівництва), дозвіл на будівництво об`єкта містобудування не дає права на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Положенням статті 29 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції, що діяла на момент будівництва) передбачено, що дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів. Здійснення будівельних робіт на об`єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до п.1.1 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №273 (в редакції, що діяла на момент будівництва), дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які одночасно ведуть реєстр наданих дозволів. Виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється.

За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. Згідно із частиною 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, спірне нежитлове приміщення не було введено в експлуатацію та не було зареєстровано до 2007 року. Підставою реєстрації кафетерію стало рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2007 року, скасоване постановою Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року.

Згідно з частиною 1 статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині 1 статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак матеріали справи не містять доказів того, що земельна ділянка була відведена в установленому порядку для будівництва спірного кафетерію, та що ОСОБА_4 надавалася земельна ділянка в оренду.

Також відсутні докази отримання ОСОБА_4 необхідної документації, а саме дозволу місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є самочинним будівництвом та підлягає демонтажу враховуючи, що він порушує права позивача на вільне володіння та користування власним приміщенням, оскільки побудований впритул до вікон будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому помилковим є висновок суду першої інстанції, що спірний кафетерій не є об`єктом самочинного будівництва зважаючи на укладення договору оренди землі між Полтавською міською радою та ОСОБА_2 виходячи з наступного.

Так, згідно із частиною 3 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Тобто частиною 3 статті 376 ЦК України встановлено можливість визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою виключно за рішенням суду, тоді як при розгляді справи судом першої та апеляційної інстанції дане рішення стороною відповідача не зазначалося про наявність даного рішення та воно не надавалося.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2022 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Кривенко Н.В., ОСОБА_3 , про визнання договорів купівлі - продажу недійсними та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кривенко Н.В., зареєстрований в реєстрі за №690.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 26089798 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту 01 та закрити розділ №01.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 11 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кривенко Н.В., зареєстрований в реєстрі за №698.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 26070070 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту 01 та закрити розділ №01.

Зобов`язати ОСОБА_2 здійснити демонтаж нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо судових витрат

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При подачі позову ОСОБА_1 також просила стягнути витрати на правничу допомого у розмірі 10000 грн. На підтвердження зазначених витрат нею було долучено копії договору про надання правничої допомоги від 01 червня 2020 року укладений між нею та адвокатом Шейкою Р.В., акту прийому-передачі наданих послуг б/н до договору про надання правової допомоги №б/н від 01 червня 2020 року датований 01 жовтня 2020 року, звіту про надання правової допомоги від 01 жовтня 2020 року, квитанції № 01/10 від 01 жовтня 2020 року про сплату ОСОБА_1 ОСОБА_7 10000 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог та апеляційної скарги,з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір сплачений останньою при розгляді справи у розмірі 6535 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2022 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Кривенко Наталія Валентинівна, ОСОБА_3 , про визнання договорів купівлі - продажу недійсними та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кривенко Н.В., зареєстрований в реєстрі за №690.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 26089798 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту 01 та закрити розділ №01.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 11 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кривенко Н.В., зареєстрований в реєстрі за №698.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 26070070 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту 01 та закрити розділ №01.

Зобов`язати ОСОБА_2 здійснити демонтаж нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений останньою при розгляді справи у розмірі 6535 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 квітня 2023 року

Головуючий С.А. Гальонкін

Судді Г.Л. Карпушин

О.Ю. Кузнєцова