Провадження № 2/369/2599/23
РІШЕННЯ

Іменем України

26.04.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 369/13365/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2022 року звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування сторона позивача зазначила, що 08.09.2022 року близько 16 год. 10 хв. в м. Вишневе Київської області по вул. Київська, 1Б, ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Daewoo», р/н НОМЕР_1 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка рухалась по пішохідному переходу, після чого, ОСОБА_4 залишив місце пригоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку; ссадни обличчя; ссадни, забію м`яких тканин лівого колінного суглобу.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.10.2022 року у справі № 369/9535/22 ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

На підставі вище наведеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я в результаті дорожньо-транспортної пригоди, з місця якої винуватець зник у розмірі 30 000,00 гривень.

09.01.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

08.03.2023 року адвокат Горбенко К.О., який діє в інтересах ОСОБА_4 через канцелярію суду зареєстрував відзив на позовну заяву, в якому просить прийняти визнання відповідачем позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 290,33 гривень. Свої заперечення обґрунтовує тим, що документи надані позивачем в обґрунтування позовних вимог не підтверджують факту заподіяння моральної шкоди; після скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідач самостійно звернувся до правоохоронних органів і з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду і добровільно відшкодував страховій компанії збитки в порядку регресу.

20.03.2023 року представником позивача адвокатом Богуцьким І.О. через канцелярію суду було подано відповідь на відзив, в якому ОСОБА_1 наголошує на тому, що: по-перше, відносно неї було вчинено правопорушення, в результаті якого вона отримала тілесні ушкодження; по-друге, звертає увагу суду на обставини вчинення правопорушення відповідачем, в якому ОСОБА_4 після наїзду на пішохода зник з місця дорожньо-транспортної пригоди; по-третє, своїми протиправними діями відповідач викликав у позивача почуття страху, незахищеності та тривожності, під час переходу проїжджої частини по пішохідному переході, і викликав у позивача страх за те, що при повній правомірності її дій під час перетину дороги з нею повторно може трапитися дорожньо-транспортна пригода в якій на неї знову здійснить наїзд водій, який як і Відповідач, нехтує правилами дорожнього руху, і при цьому зникне з місця події і не забезпечить надання першої медичної допомоги і навіть не викличе швидку, що становить під загрозу її життя в цілому.

21.03.2023 року представником ОСОБА_4 адвокатом Горбенком К.О. через канцелярію суду було подано заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач звертає увагу суду на те, що зникнення з місця дорожньо-транспортної пригоди не було, оскільки відповідач особисто звертався до правоохоронних органів щодо інформування про факт настання дорожньо-транспортної пригоди, але через несвоєчасне звернення за правовою допомогою вказані факти не були зафіксовані а також наголошує на тому, що аргументи наведені позивачем у відповіді на відзив носять суто «маніпулятивний характер».

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні частково заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив суд позов задовольнити частково.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення учасників справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 08.09.2022 року близько 16 год. 10 хв., в м. Вишневе, Київської області по вул. Київська, 1Б, ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Daewoo», р/н НОМЕР_1 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка рухалась по пішохідному переходу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку; ссадни обличчя; ссадни, забію м`яких тканин лівого колінного суглобу, що підтверджується наступними медичними документами: випискою Київської обласної клінічної лікарні №143901. Із вказаного документу вбачається про те, що потерпіла особа перебувала на стаціонарному лікуванні з 08.09.2022 року по 13.09.2022 року. Також, як вбачається із документів про результати огляду №55861735 від 14.09.2022, №55864586 від 16.09.2022 та №56050703 від 19.09.2022 КНП «ВИШНІВСЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ» Вишневої міської ради Бучанського району Київської області ОСОБА_1 зверталася до лікарів зі скаргами на здоров`я зумовленими дорожньою-транспортною пригодою в якій Позивач отримала тілесні ушкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.10.2022 року у справі № 369/9535/22 ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З вище наведеного, суд приймає до уваги твердження позивача про виникнення почуття страху за власне життя і здоров`я у випадках, коли їй необхідно перетнути проїжджу частину дороги, при повній правомірності її дій під час такого перетину, у зв`язку з тим, що з нею повторно може трапитися дорожньо-транспортна пригода в якій на неї знову здійснить наїзд водій, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, вона отримала тілесні ушкодження саме в такій дорожньо-транспортній пригоді. Суд погоджується з тим, що вказані обставини порушують спокійний режим життя позивача.

Щодо посилання сторони відповідача на той факт, що страховою компанією було відшкодовано моральну шкоду за дії вчинені Відповідачем у розмірі 709,67 гривень. Так, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Суд виходить з того, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлює не граничну суму моральної шкоди, яка може бути заподіяна протиправними діями особи, цивільно-правова відповідальність якої забезпечена за полісом, а тільки обмежує відповідальність Страховика в такому зобов`язанні з відшкодування моральної шкоди. Тобто таке відшкодування моральної шкоди Страховою компанією носить субсидіарний характер по відношенню до відшкодування моральної шкоди особою, винною у її заподіянні.

Відповідно, у випадку заподіяння шкоди життю і здоров`ю, розмір страхового відшкодування за яке буде дорівнювати ліміту відповідальності Страховика, то відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю здійснюватися не буде, оскільки загальний ліміт відповідальності Страховика вичерпано. Відтак, відсутні підстави для зарахування відшкодування моральної шкоди у розмірі 709,67 гривень.

Обставин, які виключали б вину відповідача у заподіянні моральної шкоди судом не встановлено.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 1, п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Сторона позивача, керуючись принципами розумності і справедливості визначила розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача у розмірі 30 000,00 гривень.

Аналізуючи надані сторонами докази, враховуючи фактичні обставини справи та пояснення сторін надані як усно так і в заявах по суті, суд приходить до висновку, що вказаний розмір моральної шкоди є цілком обґрунтованим.

Відповідно до абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно із статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 30000,00 гривень.

Інші надані сторонами докази висновків суду не спростовують.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду із даним позовом позивач судовий збір не сплачувала у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

З урахуванням зазначеної ціни позову - 30000,00 гривень, та приймаючи до уваги вимоги ст. 4 Закону України «Про судовий збір», сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання даного позову, становила би 2481,00 гривень.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог таким чином з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 2481,00 гривень.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду у сукупному розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) в дохід держави суму судового збору у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 08.05.2023 року.

Суддя А.В. Янченко