Справа № 216/4774/22
провадження №2/216/928/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Хомик І.І.
за участю секретаря судового засідання Пилипенко Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення середнього заробітку

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення середнього заробітку за період з 19 липня 2022 року по момент ухвалення рішення суду, що станом на 01.11.2022 року становить 130 586,43 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_2 08.06.2007 року був прийнятий на роботу на шахту «Ювілейна» Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» дільниці № 19, підземним гірником 1 розряду з повним робочим днем в підземних умовах. 29.11.2007 року переведений підземним прохідником 3 розряду на тому ж підприємстві з повним робочим днем в підземних умовах. 15.09.2010 року переведений підземним прохідником 4 розряду з повним робочим днем в підземних умовах. 02.07.2019 року переведений заступником начальника дільниці № 9 з повним робочим днем в підземних умовах. 28.02.2022 року позивач був мобілізований до Збройних Сил України на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року.
Станом на момент призову на військову службу позивача, ч.3 ст. 119 КЗпП України передбачає, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Відповідач з моменту призову позивача на військову службу забезпечував вказані вище гарантії для позивача, у тому числі виплачував щомісяця суму середнього заробітку.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року, який набув чинності 19.07.2022 року були внесені зміни до Кодексу законів про працю України, а саме у ч.3 ст. 119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». Тобто, законодавчо було виключено ту гарантію для призваних на військову службу працівників, як збереження середнього заробітку. Після цього відповідач припинив виплачувати позивачу середній заробіток. Однак позивач з такими діями відповідача не погоджується, вважає їх незаконними.
За кожен повний календарний місяць, незалежно від кількості днів у місяці, відповідач нараховував та виплачував позивачу середній заробіток у розмірі 38 411,60 грн. Загалом позивач ОСОБА_2 погоджується з такою щомісячною сумою середнього заробітку. Так, у липні 2022 року згідно вказаної вище довідки позивачу було нараховано 23 060,96 грн., а значить доплата за липень має становити 15 350,54 грн. Станом на момент підписання позову 01.11.2022 року відповідач повинен виплатити позивачу суму середнього заробітку в загальному розмірі 130 586,42 грн., в зв`язку з чим і звернувся до суду з даними позовними вимогами.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
03.03.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. В обґрунтування відзиву посилається на те, що 01 липня 2022 року був прийнятий Закон України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин», який набув чинності 19 липня 2022 року. Так, з урахуванням внесених змін відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Тобто з наведених змін вбачається, що з 19.07.2022 року така гарантія як збереження середнього заробітку за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення була виключена законодавцем. Тому у Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» відсутній обов`язок виплачувати середній заробіток ОСОБА_2 , оскільки за такими працівниками зберігається лише місце роботи і посада. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і пояснив, що позивач ОСОБА_2 працював у відповідача до мобілізації. Відповідно до ст. 119 КЗпП за ним зберігалося як місце роботи, посада так і середній заробіток. Однак 01.07.22р. відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» виключено обов`язок підприємства зберігати за мобілізованим працівником середній заробіток за місцем роботи, в зв`язку з чим відповідач перестав виплачувати позивачу середній заробіток. Даний закон вважає не може бути застосований до позивача, оскільки погіршує його положення, що суперечить вимогам Конституції України, трудовому законодавству. Право на збереження середнього заробітку у позивача виникло до затвердження цього закону і має бути збереженим. Просить задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що позов безпідставний. Дії відповідача відповідають ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.22р. (ст. 119 КЗпП). Починаючи з 19.07.22р. (дня набрання законної сили вказаного закону) відповідач припинив виплати середнього заробітку позивачу. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 08.06.2007 року був прийнятий на роботу на шахту «Ювілейна» Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» дільниці № 19, підземним гірником 1 розряду з повним робочим днем в підземних умовах. 29.11.2007 року переведений підземним прохідником 3 розряду на тому ж підприємстві з повним робочим днем в підземних умовах. 15.09.2010 року переведений підземним прохідником 4 розряду з повним робочим днем в підземних умовах. 02.07.2019 року переведений заступником начальника дільниці № 9 з повним робочим днем в підземних умовах. Дані обставини підтверджуються копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 з 28.02.2022 року позивач був мобілізований до Збройних Сил України на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року. Згідно з довідкою від 26.03.2022 року № 1282 позивач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 з 28.02.2022 року по теперішній час.
Згідно довідки ПАТ «Суха Балка» від 01.11.2022 року загальна сума нарахованого доходу ОСОБА_2 за останні шість місяців з 01.01.2021 року становить 180 580,02 грн., з яких: за березень 2022 року нараховано - 42 249,26 грн.; за квітень 2022 року нараховано - 38 411,60 грн.; за травень 2022 року нараховано - 38 411,60 грн.; за червень 2022 року нараховано - 38 411,60 грн.; за липень 2022 року нараховано - 23 060,96 грн.; за серпень 2022 року нараховано 35,00 грн.
Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, з 19 липня 2022 року, у зв`язку зі змінами, внесеними до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ, відповідач припинив нарахування і виплату позивачу середнього заробітку.
Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне.
Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Проте, 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни у частину третю статті 119 Кодексу законів про працю України та слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».
Таким чином, з набранням даного закону чинності передбачено зупинення нарахування та виплати середнього заробітку працівникам, які увільнені від роботи на підставі частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю України.
На даний час Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання.
У рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України також надав роз`яснення порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього.
Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави, тобто кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва, проте відповідно до структури і ресурсів кожної держави.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював свою позицію стосовно питання зміни обсягів та розмірів різних соціальних виплат, пенсій тощо.
У рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 (пункт 5) Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував положення актів міжнародного права.
Конституційний Суд України в рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 визначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. У даному рішенні Конституційний Суд спирається на Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обов`язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).
У рішенні Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 зазначено, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: «обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права».
Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.
Таким чином, одним з основних принципів, який застосовується державою для реалізації конституційного права на соціальний захист, є принцип збалансованості та пропорційності між фінансовими можливостями держави, які визначаються, у першу чергу, внутрішнім законодавством держави, що враховує, зокрема, зовнішньо та внутрішньо економічні і політичні чинники.
На цей час Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання.
З наведеного вбачається висновок, що положення ч. 3 ст. 119 КзпП України, у частині збереження за позивачем середнього заробітку на час перебування на військовій службі поширювалися на нього до 19 липня 2022 року, тобто до дня набрання чинності Законом №2352-ІХ. Починаючи з 19 липня 2022 року, відповідач був позбавлений права зберігати за позивачем середній заробіток, оскільки відповідні положення ч. 3 ст. 119 КзпП України були вилучені.
При цьому, припинення відповідачем нарахування та виплати середнього заробітку позивачу було спрямовано на приведення трудових правовідносин з позивачем у відповідність до вимог Закону.
Крім того, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ не містить положень щодо його застосування лише до осіб, які призвані після набрання ним чинності.
Вирішуючи питання щодо співмірності втручання в права позивача застосуванням положень Закону, відповідно до якого діяв відповідач, і, як наслідок - погіршення матеріального становища позивача внаслідок застосування положень Закону, суд виходить з такого.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Пунктом 1 вказаної постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Таким чином позивачу, який перебуває на військовій службі, щомісячно виплачується додаткова винагорода у розмірі 30 000 гривень, отже підстави для висновку про те, що у зв`язку із застосуванням відповідачем вимог Закону №2352-ІХ значно погіршилось становище позивача відсутні.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264, 430 ЦПК України, суд, -
ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення середнього заробітку за період з 19 липня 2022 року по момент ухвалення рішення суду, що станом на 01.11.2022 року становить 130 586,43 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.І. ХОМИК