Справа № 703/1709/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Климовича Д.О.

за участі:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та неустойки за договорами позики,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом який в подальшому уточнив, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_4 борг за розпискою від 20 квітня 2021 року в сумі 1817 доларів США 04 центи та від 13 травня 2021 року в сумі 1762 доларів США 95 центів.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір позики від 20 квітня 2021 року та від 13 травня 2021 року. Відповідно до розписки від 20 квітня 2021 року позивач надав відповідачу кошти в борг в сумі 6960 доларів США з терміном повернення боргу до 25 грудня 2023 року та відповідно до розписки від 13 травня 2021 року надав в борг кошти в сумі 7050 доларів США з терміном повернення боргу до 25 грудня 2021 року. Позивач зазначає, що відповідач повернув йому суми позики за розписками, однак не сплатив пеню, яка передбачена в розписках в розмірі 0,15% в день за кожень день просторочення. Таким чином вказує, що відповідач має йому сплатити пеню за договором позики від 20 квітня 2021 року в сумі 1817,04 доларів США, а за договором позики від 13 травня 2021 року 1762,96 доларів США. Окрім того просив стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу.

Позивач в судове засідання не з`явився.

Представник позивача, адвокат Пастухов О.В. в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференцзв`язку, підтримав позовні вимоги, викладені в уточнюючій позовній заяві. Вказав суду, що дійсно відповідач 18 вересня 2022 року сплатив позивачу борг за договором розписки від 20 квітня 2021 року в сумі 6960 доларів США та за договором розписки від 13 травня 2021 року в сумі 7050 доларів США таким чином погасивши заборгованість за тілом боргу. Однак, зазначив, що оскільки борг відповідач повернув не у встановлений розписками термін то відповідно повинен сплатити 0,15% в день за кожень день такого прострочення, тобто з 26 грудня 2021 року по 18 вересня 2022 року.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача, адвокат Єсик В.О. в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Вказав, що в зв`язку з введенням в Україні військового стану, набули чинності зміни до ЦК України, відповідно до яких на весь період дії такого стану та протягом 30 днів після його припинення неустойка, пеня, штраф та інші платежі, сплата яких передбачена договорами підлягають списання кредитодавцем. Таким чином на його думку позивач безпідставно вимагає стягнення з відповідача коштів нарахованих в якості пені за період з 26 грудня 2021 року по 18 вересня 2022 року. Окрім того просив суд стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати за оплату послуг адвоката та вказав, що відповідний розрахунок буде наданий суду протягом 5 днів з моменту винесення рішення.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію представника позивача, представника відповідача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В судовому засіданні встановлено, що 20 квітня 2021 року позивач ОСОБА_3 уклав договір позики з відповідачем ОСОБА_4 шляхом надання останньому грошових коштів під розписку у розмірі 6960 доларів США з кінцевим терміном повернення боргу до 25 грудня 2021 року. Копія розписки наявна в матеріалах справи (а.с.8-9).

Окрім того між позивачем та відповідачем 13 травня 2021 року було укладено договір позики грошових коштів в сумі 7050 доларів США з кінцевим терміном повернення боргу до 25 грудня 2021 року. Копія розписки наявна в матеріалах справи (а.с.10-11).

Відповідно до вказаних вище розписок відповідач зобов`язався повернути позивачу кошти до 25 жовтня 2021 року. У випадку не повернення платежу в строки зазначені в розписках, відповідач зобов`язався сплатити позивачу додаткову неустойку у формі пені в розмірі 0,15% в день від суми позики , з дня виникнення прострочення до дня повернення чергового платежу в гривнях у співвідношені долара США, за кожен факт затримки оплати грошового внеску (а.с.8-9, 10-11).

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив суду, що ОСОБА_4 дійсно підписав та власноручно написав розписки від 20 квітня 2021 року та 30 травня 2021 року про отримання 6960 доларів США та 7050 доларів США відповідно. Відповідач не заперечує факту отримання коштів від позивача у вказаних ним розмірах та на умовах повернення їх, зазначених у розписках. Однак, представник відповідача, зазначив, що не визнає розмір пені, яку нарахував позивач.

Ч. 1 ст. 82 ЦПК України, вказує на те, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, обставини отримання коштів відповідачем від позивача, написання розписок та умов повернення коштів, відповідачем визнається, а тому доказуванню не підлягає.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 526 ЦК України вказує на те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, що вказано в ч. 1 ст. 625 ЦК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Ч. 2 ст. 1050 ЦК України вказує на те, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_3 до звернення із даним позовом до суду звертався до відповідача з вимогами про повернення отриманих в борг коштів, що підтверджується вимогами від 13 квітня 2022 року (а.с.14, 16).

Під час розгляду справи в суді, відповідач ОСОБА_4 сплатив позивачу кошти в сумі 6960 доларів США та 7050 доларів США, що підтверджується копіями розписок від 18 вересня 2022 року (а.с.89-90).

Факт отримання коштів у вказаних розмірах позивач визнав та надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просив стягнути з відповідача тільки передбачу розписками пеню.

Відповідно факт повернення відповідачем ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_3 коштів відповідно до розписки від 20 квітня 2021 року в сумі 6960 доларів США та від 13 травня 2021 року в сумі 7050 доларів США доказуванню не підлягає, на підставі ст.. 82 ЦПК України.

Позивач в уточненій позовній заяві посилається на те, що відповідач отримавши кошти в борг повинен був сплачувати його щомісячно по 120 доларів США до 25 числа кожного місяця, однак кошти вчасно не сплатив, тому звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача пені, передбаченої умовами договорів позики.

Представник позивача, в судовому засіданні, пояснив, що хоч відповідач і сплатив основні суми боргу, які він отримав від позивача, однак не в період визначений борговими розписками, а тому за весь період не сплати суми боргу, відповідач повинен сплатити пеню в розмірі 0,15 % за кожень день такого прострочення.

Позивач надав до суду розрахунок суми пені за договором позики від 20 квітня 2021 року, відповідно до якого відповідач повинен сплатити йому пеню за період з 26 грудня 2021 року по 18 вересня 2022 року в сумі 1817,04 доларів США (а.с.84).

З розрахунку пені за договором позики від 13 травня 2021 року вбачається, що позивач просить стягнути з відовідача пеню за період з 26 грудня 2021 року по 18 вересня 2022 року в сумі 1762,95 доларів США (а.с.83).

З копій розписок від 20 квітня 2021 року та 13 травня 2021 року вбачається, що відповідач ОСОБА_4 взяв на себе зобов`язання у випадку не повернення кожного чергового платежу в строки вказані в розписці передбачається сплата додаткової неустойки у формі пені в розмірі 0,15% в день від суми позики, з дня виникнення прострочення до дня повернення чергового платежу в гривнях в співвідношені долара США, за кожень факт затримки сплати грошового внеску. Пеня в розмірі 0,15% в день сплачується і за неповернення до 25 грудня 2021 року в повному обсязі суми позики (а.с. 9, 10).

Таким чином, сторони в належній формі уклали договори позики від 20 квітня 2021 року та від 13 травня 2021 року, за яким відповідач ОСОБА_4 вз`яв на себе зобов`язання повернути позичені у позивача ОСОБА_3 кошти, черговими щомісячними платежами по 120 та 150 доларів США до 25 числа кожного місяця до 25 грудня 2021 року.

Як вбачається з наявної у справі копії розписки від 18 вересня 2022 року відповідач повернув позивачу кошти за договорами позики від 21 квітня 2021 року та від 13 травня 2021 року в сумі 6960 доларів США та 7050 доларів США відповідно, які позивач отримав 18 вересня 2022 року, про що власноручно написав розписки (а.с.89,90).

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем на підтвердження свої позовних вимог надано до суду копію розписки написаної відповідачем від 20 квітня 2021 року та 13 травня 2021 року, а також розрахунок заборгованості пені за вказаними договорами позики (а.с.8-9, 10-11, 83, 84).

Представник відповідача, в судовому засіданні, заперечував проти стягнення пені, оскільки в період військового стану не підлягає стягненню неустойка (штраф та пеня) та категорично не погоджується із наданим до суду прозивачем розрахунку сум нарахованої пені.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який триває до теперішнього часу.

Отже, твердження представника відповідача про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення штрафу є необґрунтованими, оскільки у позикових правовідносинах вказані платежі не підлягають нарахуванню та сплаті у період дії в Україні воєнного стану, є вірним.

Однак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені з наступних підстав.

З копій розписок від 20 квітня 2021 року та 13 травня 2021 року, вбачається, що відповідач мав сплачувати кошти до 25 числа кожного місця таким чином щоб в період до 25 грудня 2021 року повернути всю отриману в борг суму (а.с. 8-11).

Позивач же просить суд стягнути з відповідача пеню за період з 26 грудня 2021 року (з наступного дня після закінчення терміну повернення боргу) по 18 вересня 2022 року (день повернення суми боргу) в розмірі 1762,95 доларів США та 1817,04 доларів США відповідно (а.с.83,84).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладені висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), а також у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц (провадження № 61-8449св18), від 31 липня 2020 року у справі № 914/128/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 760/19023/18 (провадження № 61-4204св20), пеня за договором не підлягає стягненню за період після закінчення строку кредитування.

Оскільки термін повернення боргу відповідачем ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_3 за договорами позики від 20 квітня 2021 року та від 13 травня 2021 року, закінчився 25 грудня 2021 року, відповідно після закінчення цього строку, позивач не має права на стягнення з відповідача пені, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Окрім того, суд бере до уваги і на те, що позивач у розписках, наданих відповідачу 18 вересня 2022 року, вказав, що претензій до відповідача щодо виконання зобов`язань сплати боргу, відсотків та пені немає. Кошти передані особисто в руки на день написання розписки (а.с.89, 90).

Позивач всупереч положенням статті 77, 81 ЦПК України не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення пені.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід віднести на рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу до задоволення не підлягають, оскільки у разі відмови в позові витрати покладаються на позивача.

Ухвалою судді від 06 липня 2022 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову було задоволено частково та накладено арешт на квартиру, належну ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки позов ОСОБА_3 не підлягає до задоволення, відповідно до ст. 158 ЦПК України, слід скасувати заходи забезпечення позову.

Керуючись ст.15-16, 525-526, 610, 612, 625,1046, 1047, 1049, 1167 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 61, 81, 141, 258, 263-265, 273, 274, 280, 352, 354 ЦПК УКраїни, суд,-

вирішив:

В позовні ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та неустойки за договорами позики відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Скасувати заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/1709/22 від 06 липня 2022 року, шляхом зняття арешту з 2-х кімнатної квартири, загальною площею 38,3 кв.м, житловою площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 ) на підставі договору дарування №5046 від 05 вересня 2008 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 травня 2023 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький