ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 712/4163/22
Провадження № 22-ц/821/228/23
Категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом)

представник позивача: адвокат Манзар Тетяна Володимирівна

відповідач: ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом)

представник відповідача : адвокат Сучило Артем Олегович

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Манзар Тетяни Володимирівни на додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 грудня 2022 року (ухваленого в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Троян Т.Є., повний текст рішення складено 15 грудня 2022 року) за заявою представника ОСОБА_2 адвоката Сучило Артема Олеговича про винесення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності на майно, третя особа: ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог

14.06.2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на майно.

23 серпня 2022 року ОСОБА_2 (відповідач за первісним позовом) звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про поділ майна подружжя та визнання права власності на майно.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2022 року позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,60 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 8250 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 277,90 грн.

12 грудня 2022 року до Соснівського районного суду м. Черкаси звернувся адвокат відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом ОСОБА_4 із заявою про винесення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу адвоката з ОСОБА_1 ..

В заяві адвокат відповідача ОСОБА_2 Сучило А.О. просить суд винести додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1700 грн.

Додаткове судове рішення, зокрема, мотивовано тим, що позивачем за зустрічним позовом та його представником доведено належними та допустимими доказами розмір правової допомоги в розмірі 10000,00 грн. Разом з тим, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом задоволені частково (17% від суми позову, яка складає 171 065, 00 грн.), то у відповідності до ст. 141 ЦПК України до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1700 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 грудня 2022 року, представник ОСОБА_1 адвокат Манзар Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій, вважаючи додаткове рішення суду першої інстанції таким, що суперечить нормам процесуального та матеріального права, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення питання щодо розподілу понесених ОСОБА_2 судових витрат, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Сучила А.О. щодо розподілу судових витрат відмовити.

Апеляційна скарга, зокрема мотивована тим, що суд не звернув уваги на ту обставину, що представником ОСОБА_2 всупереч ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів не подано заяву про надання доказів на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Також вказує, що додаткова угода №1 від 01 серпня 2022 року не є належним та допустимим доказом, оскільки в ній зазначається порядок оплати юридичних послуг адвокату за надання правової допомоги за період з 01 серпня 2022 року по 05 грудня 2022 року, що на думку скаржниці, є неможливим, оскільки під час укладення та підписання додаткової угоди №1 від 01 серпня 2022 року сторони не могли знати дату та місяць постановлення рішення суду.

Крім того, зазначає, що заявник не надав суду договір про надання правової допомоги №198 від 13 квітня 2022 року, що унеможливлює встановити гонорар адвоката (фіксований чи погодинний), не надано розрахунків витрат та документів, що підтверджують обсяг та вартість наданих послуг.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов 27 січня 2023 року, представник ОСОБА_2 адвокат Сучило А.О., не погоджуючись із доводами апеляційної скарги та вважаючи їх необгрунтованими, просить суд апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Манзар Т.В. залишити без задоволення, а додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 грудня 2022 року - залишити без змін.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2022 року не було вирішено питання про розподіл понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу.

12 грудня 2022 року представником ОСОБА_2 адвокатом Сучило А.О. до суду першої інстанції було подано заяву про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом із наданням відповідних доказів, які підтверджують їх понесення ОСОБА_2 та загальний розмір (том 2, а.с. 1-5).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Манзар Т.В. непідлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим.

При визначенні суми конкретного відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до положень частини 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 134 цього Кодексу).

На виконання вищевказаних вимог закону, представником відповідача до суду надано попередній розрахунок суми судових витрат (том 1, а.с. 128).

Представник ОСОБА_1 - адвокат Манзар Т.В. в апеляційній скарзі зазначає про те, що укладена додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги від 01.08.2022 року не є належним та допустимим доказом, оскільки в ній зазначається порядок оплати юридичних послуг адвокату за надання правової допомоги за період з 01 серпня 2022 року по 05 грудня 2022 року, втім під час укладення та підписання додаткової угоди №1 від 01 серпня 2022 року сторони не могли знати дату та місяць постановлення рішення суду.

Проте, дані доводи апеляційний суд оцінює критично та вважає, що в даному випадку відсутні підстави вважати дану додаткову угоду неналежним та недопустимим доказом, оскільки у розумінні вимог. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

З викладеного слідує, що додаткова угода №1 від 01.08.2022 року містить інформацію про предмет доказування та не отримана з порушенням встановленого порядку.

Сама по собі технічна помилка у зазначеній даті, в той час коли сторони даної угоди визнають її умови та не заперечують їх, не може бути підставою для неврахування останньої під час постановлення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

Посилання скаржниці на те, що в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, що позбавляє можливості встановити перелік надання правової допомоги та її дійсну вартість, є безпідставними, оскільки в матеріалах даної справи наявний договір про надання правової допомоги №198 від 13.04.2022 року, яким передбачено надання адвокатом послуг професійної правничої допомоги Коренді Д.В. та розмір гонорару погоджується сторонами в додатковій угоді до даного Договору (том 1, а.с. 68-71).

Враховуючи той факт, що представником ОСОБА_2 адвокатом Сучило А.О. на адресу суду були надані докази, які підтверджують факт понесення останнім витрат на професійну правничу допомогу адвокатом в загальному розмірі 10000,00 грн., суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що заявлений позивачем розмір правової допомоги є співмірним з розміром заявлених позовних вимог та обсягом виконаних адвокатом робіт, з яким погоджується апеляційний суд.

Водночас, суд першої інстанції з урахуванням положень п. 3 ч.2 ст.141 ЦПК України дійшов вірного висновку про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам, які складають 17 % у розмірі 1700,00 грн.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 374 та статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Апеляційний суд вважає, що постановлене додаткове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами не вбачає.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 258, 270,374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Манзар Тетяни Володимирівни залишити без задоволення.

Додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 грудня 2022 року за заявою представника ОСОБА_2 адвоката Сучила Артема Олеговича про винесення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності на майно, третя особа: ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

(повний текст постанови суду виготовлено 16 березня 2023 року)