Справа № 740/3609/22
Провадження № 2/740/143/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Зінич А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Талалаївської територіальної громади в особі Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

установив:

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вказаний житловий будинок відноситься до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_2 . У вказаному будинковолодінні проживали ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями першої черги були батьки, але вони померли, не прийнявши спадщину. Після смерті ОСОБА_2 спадкоємицею могла бути лише дочка ОСОБА_4 , але вона померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , не прийнявши спадщину.

За життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач користувався житловим будинком та присадибною ділянкою, після їхньої смерті він продовжив користуватися майном, а саме обробляє город та поводить поточний ремонт будинку, сплачує комунальні послуги.

Оскільки позивач відкрито, добросовісно та безперервно користується нерухомим майном більше 10 років, то вважає, що він має право на набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.

У відзиві на позовну заяву сільський голова Талалаївської сільської ради Чернігівської області Андрусенко Л. просила відмовити у задоволені позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач є внуком померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , братом померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 . Сам по собі факт користування позивачем житловим будинком та присадибною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , не є підставою виникнення права власності за набувальною давністю. Крім того, позивач володів майном за волею власника і завжди знав хто є власник.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09-00 год. 22 листопада 2022 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 листопада 2022 року підготовче провадження у справі закрито; справу призначено до судового розгляду на 11-00 год. 19 грудня 2022 року, який у подальшому неодноразово відкладався з різних причин, востаннє на 24.04.2023, 09-00 год.

У судове засідання сторони не з`явилися.

У справі містяться заяви позивача про розгляд справи без його участі, підтримання позову та прохання його задовольнити.

Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що згідно з довідкою про технічний стан нерухомого майна від 15 грудня 2021 року № 798, право власності на житловий будинок у АДРЕСА_1 , не зареєстровано, що підтверджується також довідкою Комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 17.02.2022 (а. с. 15, 17).

Житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір, що підтверджується довідкою Талалаївської сільської ради Ніжинського району від 03.12.2021 № 1292/03-29. Станом на 15.04.1991 року в указаному будинковолодінні мешкали: ОСОБА_2 голова колгоспного двору та внук ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У справі відсутні жодні докази про те, чи заводилися спадкові справи після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно, чи звертався будь-хто із заявами про прийняття спадщини після їхньої смерті.

При цьому ОСОБА_2 могла прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3 за фактом спільного проживання зі спадкодавцем на день відкриття спадщини, фактично вступивши в управління спадковим майном.

Разом з цим відсутні жодні докази на підтвердження обставини про те, яке коло спадкоємців залишилося після смерті ОСОБА_2 та чи звертався будь-хто з них до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, чи заводилася спадкова справа.

За твердженням позивача, він на день звернення до суду з цим позовом добросовісно, відкрито і безперервно володіє вказаним будинком більше 10 років, тому вважає, що набув право власності на цей будинок за набувальною давністю.

Як указано у ч. 1 ст. 321 ЦК України, п раво власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних у ч. 1 ст. 344 ЦК України умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Також йдеться мова про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Відповідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 28.04.2020 року у справі № 552/1354/18, позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого не відомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем й у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відповідно до ч. 1 3 ст. 13 ЦПК України с уд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із ч. 1 4 ст. 12 ЦПК України ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами, визначеними ч. 1, 5 7 ст. 81 ЦПК України, к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд вважає, що усупереч викладеному, позивач не довів указаних у позові обставин, а саме неприйняття будь-ким спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а тому відсутні підстави для висновків, що на спірне нерухоме майно не претендують інші особи.

Крім цього, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених у позові обставин про те, що він ще за життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користувався зазначеним будинковолодінням, і продовжував користуватися добросовісно, відкрито, безперервно протягом десяти років.

Жодних заяв/клопотань про витребування доказів, виклик свідків для допиту в судовому засіданні позивач не подавав до суду, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд вважає позов недоведеним, необґрунтованим і відсутніми підстави, передбачені ст. 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на спірне будинковолодіння, у зв`язку з чим дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 81, 89, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Талалаївської територіальної громади в особі Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 03.05.2023.

Суддя І. М. Шевченко