Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/739/23

Провадження № 2/126/390/2023

"02" травня 2023 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Дончик О.А.

розглянувши у відкритому підготовому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служби у справах дітей Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обгрунтування поданого позову зазначає, що 11.05.2004 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 . Через погіршення сімейних стосунків, сторони з 2018 року проживають окремо. Їх малолітній син залишився проживати з позивачем.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 15.09.2020 шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідач на даний час фактично проживає в АДРЕСА_1 . Вона створила іншу сім`ю, перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

Малолітній син ОСОБА_3 перебуває лише на утриманні позивача, він самостійно займається його вихованням.

З моменту припинення їх спільного проживання відповідач мала короткотривалі зустрічі із сином ОСОБА_3 , однак з часом все рідше почала його відвідувати, а протягом останніх двох років - не підтримує стосунки з дитиною.

Починаючи з 2020 року відповідач не виявляла бажання бачитися з дитиною. Вона не спілкується із сином та не приймає участь у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами у школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення.

Відповідачка, як мати дитини, покладених на неї батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь якої іншої участі у вихованні сина.

Фактично з 2020 року, всі питання щодо виховання сина,

ОСОБА_3 вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки збоку відповідача, а дитина знаходиться на повному його утриманні.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю ОСОБА_2 , свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків.

У зв`язку з тим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач, ОСОБА_1 та його представник, адвокат Ткач І.І.,, в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_2 , також в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 , також в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 11.05.2004 сторони уклали шлюб, в якому у них народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області у цивільній справі №126/1216/20 було розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Після розпаду сім`ї дитини залишилися проживати з позивачем та знаходиться на повному його утриманні.

Судом встановлено, що з часу припинення проживання однією сім`єю, відповідачка перестала спілкуватися з сином та цікавитися його життям.

Відповідачка, як мати неповнолітнього сина, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не відвідує його за місцем постійного проживання, не цікавиться станом здоров`я, не надає будь-якої матеріальної допомоги, не приймає участі в придбанні необхідного для дитини одягу, взагалі не спілкується і не цікавиться сином та його розвитком. Дане підтверджується довідкою №504 від 20.ж03.2023,

Згідно витягу з протоколу №3 засідання комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Джулинської сільської ради, керуючись найкращими інтересами дитини, служба у справах дітей вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно її неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України).

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Дослідивши усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо здійснення батьківських прав та обов`язків відповідача відносно їх неповнолітніх синів.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст.164 ч.1 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

За змістом роз`яснень п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Під час розгляду справи судом встановлено саме свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та винну поведінку відповідача по відношенню до неповнолітнього сина, яка проявляється в небажанні відповідачки виконувати свій батьківський обов`язок щодо його утримання та виховання, про що свідчить відсутність інтересу до життя сина, його здоров`я та розвитку, не забезпечення будь-якими продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, тощо.

У діях відповідачки проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до сина, не приймається будь-яких дій щодо спілкування із ним.

Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей.

ВС в постанові від 24.10.2018 по справі № 761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання сина, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, дійшов висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати сина, її свідому винну поведінку, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними, а тому відповідачку належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, і на підставі ст.ст.150, 164, 165, 166, 169СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служби у справах дітей Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, 24450, с.Джулинка, Гайсинського району Вінницької області, вул. Соборна,1.

Суддя Р. В. Хмель