Ухвала

Іменем України

08 травня 2023 року

м. Київ

справа № 760/3020/21

провадження № 61-6053ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління (далі - Київське КЕВ), у якому просив зобов`язати відповідача перенести дату зарахування його на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 15 жовтня 1992 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Київське КЕВ змінити дату зарахування ОСОБА_1 з 03 березня 1995 року на 15 жовтня 1992 року та внести відповідні зміни в облікові дані.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року апеляційну скаргу представника Київського КЕВ задоволено частково. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2022 року скасовано, провадження у справі № 760/3020/21 закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 його право протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи до адміністративного суду.

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про передачу справи за встановленою юрисдикцією до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року справу передано Київському окружному адміністративному суду, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.

У березні 2023 року Київське КЕВ звернулося до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просило компенсувати за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року у задоволенні заяви Київського КЕВ про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником не наведено жодних обставин, за яких можна було б встановити необґрунтованість дій позивача, а позовні вимоги судом не вирішувались. Апеляційний суд зазначив, що відповідач не позбавлений права заявити вимоги про розподіл судових витрат під час розгляду справи адміністративним судом.

24 квітня 2023 року Київське КЕВ звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким компенсувати за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що висновки апеляційного суду про відсутність необґрунтованих дій позивача є помилковими, оскільки матеріали справи містять відповідні докази на підтвердження необґрунтованості таких дій, зокрема, клопотання про закриття провадження у справі.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала апеляційного суду про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд дійшов переконання, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 7 частини третьої статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина п`ята статті 142 ЦПК України).

Тож, для компенсації на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивачем здійснені під час розгляду справи, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18; Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 09 липня 2019 року в справі № 922/592/17, від 21 січня 2020 року в справі № 922/3422/18, від 21 грудня 2020 року в справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року в справі № 820/4347/17, від 18 березня 2020 року в справі № 280/5628/18.

Висновки Верховного Суду

Суд апеляційної інстанції, закриваючи провадження у справі, виходив із того, що спір між сторонами належить розглядати за правилами адміністративної юрисдикції, а отже, дії позивача у такому випадку не можуть розцінюватися як необґрунтовані.

Вирішуючи вимоги відповідача про компенсацію судового збору за подання апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції врахував, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, спрямовані на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, відповідно не можуть вважатися необґрунтованими.

Крім того, Верховний Суд враховує, що ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про передачу справи за встановленою юрисдикцією, у зв`язку з чим, ухвалою Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року справу передано Київському окружному адміністративному суду, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.

Тож, оскільки закриття провадження у справі та подальше її направлення за встановленою юрисдикцією не підтверджує необґрунтованість дій позивача або зловживання ним своїми процесуальними правами, висновок апеляційного суду щодо відсутності підстав для покладення на позивача обов`язку на цьому етапі компенсувати відповідачу судові витрати відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України є обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм процесуального права та незгоди із судовим рішеннями, проте правильність висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що правильне застосування апеляційним судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали є очевидним, касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний