ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/591/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №709/945/22 Категорія: 301030300 Кваша І. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідачаНовікова О. М.,
суддів:Гончар Н. І., Сіренка Ю. В.,
за участю секретаря Ярошенка Б.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , обгрунтовуючи свої вимоги тим, що у 2002 році вона переїхала до с. Мала Бурімка. Свого будинку на той час в даному населеному пункті в неї вже не залишилось. Знайомі сказали, що є покинутий будинок по АДРЕСА_1 , в якому колись жив дід ОСОБА_3 , який помер ще в 1991 році, і з того часу в будинку ніхто не проживає. Так як їй взагалі не було де жити, вона поселилась в ньому.

З того часу вона вклала значні кошти в його ремонт та утримання. Постійно проживає в даному будинку, ремонтує його, прибирає в будинку та навколо нього, користується присадибною земельною ділянкою, що біля будинку, сплачує комунальні платежі, з 2005 року вона в ньому зареєстрована.

Вважає, що добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується вказаним даним нерухомим майном 20 років. На даний час позивач вирішила розпорядитись цим майном.

Встановила, що відповідач ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину після власників будинку, але не переоформив її на себе.

На прохання позивачки вирішити питання з даним будинком, останній повідомив, що той будинок він своїм не вважає, ніколи ним не цікавився, він не представляє для нього ніякої цінності і звертатись до нотаріуса для його переоформлення він категорично відмовляється.

Тому ОСОБА_1 просила у позові визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2023 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач була обізнана відносно того, що власником житлового будинку, який є предметом спору, є ОСОБА_2 . Тому не можна вважати добросовісним володіння позивачкою цим будинком. Суд вказав, що останньою не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення районного суду, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд не взяв до уваги той факт, що в цьому помешканні вона була зареєстрована сільською радою ще з 2005 року і не знала та не могла знати, що будинок належить відповідачу. Вона вважала, що будинок не має власника, і вже після того як вона вирішила оформити право власності на цей будинок ,звернувшись до адвоката, дізналася про права відповідача на цей будинок. Тому вважає, що висновок суду про те, що на протязі всього часу її проживання в даному будинку їй було відомо про власника, не відповідає фактичним обставинам справи.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він просить задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи відповідно до довідки № 330 від 26 жовтня 2022 року, виданою виконавчим комітетом Чорнобаївської селищної ради, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті мав такий склад сім`ї: син - ОСОБА_5 , 1937 року народження, дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; невістка - ОСОБА_6 , 1941 року народження, дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6).

У довідці № 331 від 26 жовтня 2022 року, виданій виконавчим комітетом Чорнобаївської селищної ради зазначено, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . На день смерті мав такий склад сім`ї: син - ОСОБА_2 , 1962 року народження; невістка - ОСОБА_7 , 1964 року народження; онук - ОСОБА_8 , 1992 року народження (а.с. 6).

Позивачкою надано копію технічного паспорта від 2007 року на спірний житловий будинок, виготовлений на ім`я власника - ОСОБА_4 (а.с. 7-8).

За клопотанням позивача суд витребовував спадкові справи після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до інформації Чорнобаївської державної нотаріальної контори №227/01-16 від 28 грудня 2022 року (Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру №71001025) та Черкаського обласного державного нотаріального архіву №92/01-24 від 03 лютого 2023 року згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №71354482 та "Алфавітною книгою обліку спадкових справ" Чорнобаївської державної нотаріальної контори за 1999-2000 роки та "Алфавітною книгою обліку спадкових справ" Чорнобаївської державної нотаріальної контори за 2001-2003 роки щодо померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , спадкова справа не заводилась (а.с. 46-47, 56-60).

З відповіді Чорнобаївської державної нотаріальної контори №226/01-16 від 28 грудня 2022 року вбачається, що після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрито спадкову справу (номер у Спадковому реєстрі - 44666123). Заяву про прийняття спадщини подав син померлого - ОСОБА_2 . Нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину: на земельні ділянки площею 3,33 га та 3,2002 га, легковий автомобіль ВАЗ 2105, грошові вклади (а.с. 27-45).

Свідоцтво про право на спадщину щодо спірного будинку не видавалось.

Суд першої інстанції, враховуючи встановлені обставини справи, відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з тих підстав, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав на набуття права власності.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

Правовий інститут набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та на відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння майном повинно бути добросовісним, тобто особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником; володіння повинно бути відкритим, тобто особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння повинно бути безперервним, тобто воно не повинно перериватися протягом всього строку набувальної давності.

За набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке немає власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Аналогічні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 215/5451 /16-ц (провадження № 61 -8009св 18), від 03 квітня 2019 року в справі № 206/1441/17 (провадження 61 -16648св 18), від 13 грудня 2019 року (провадження № 61-19690св19).

Доводи апеляційної скарги, що позивачка не знала про той факт, що за час всього проживання, їй не було відомо про права власника спірного будинку, не можуть бути підставою для визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Крім того, спадкоємці спірного будинку постійно проживали в с. Мала Бурімка разом з позивачкою і відповідачем у даному спорі остання визначила одного з них.

Сам будинок відповідними органами не ставився на облік як безхазяйна нерухома річ. Органами місцевого самоврядування така заява не подавалась.

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачем на спірне майно за набувальною давністю, так як позивачкою не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач у суді першої інстанції визнавав позовні вимоги та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, є непереконливим. Визнання відповідачем позову не є безумовною підставою для задоволення позову.

За змістом частини четвертої статті 206 ЦПК України суд задовольняє позов у разі визнання його відповідачем тільки за наявності для того законних підстав, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує законних прав, свобод чи інтересів інших осіб.

В апеляційній скарзі не наведено достатніх доводів, що давали б апеляційному суду підстави для її задоволення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У зв`язк з цим судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Судді