Справа №:755/9985/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретаря - Зілінської М.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

інші учасники справи - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 04 липня 2004 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначає, що на даний час у сторін виникли непорозуміння щодо місця проживання дітей. Відповідач періодично забирає дітей та не пускає їх до позивача, знаходячись у відповідача діти часто пропускають шкільні заняття. Позивач зазначає, що зі слів сина, відповідач зловживає спиртними напоями. Позивач вважає, що відповідач не належним чином виконує свої обов`язки щодо виховання та забезпечення розвитку дітей. Також позивач зазначає, що вона проживає в квартирі зі своє матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , у якій син сторін має свою кімнату, дитячий куточок для ігор, навчання та відпочинку. Зазначена квартира належить позивачу та її матері на праві особистої приватної власності. Позивач вказує, що завжди займалась вихованням дітей та, виходячи з інтересів сина, вважає за доцільне залишити його на її утримані та виховані. Також позивач зазначає, що боїться, що відповідач може відібрати сина, хоча вже на даний час не проявляє цікавості до розвитку сина, не турбується про його психічний та фізичний стан, натомість дитина потребує материнської опіки. Визначення місця проживання малолітньої дитини сторін разом з позивачем, на думку останньої, відповідає інтересам дитини, оскільки вона має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини. Також, позивач зазначає, що не має наміру чинити перешкоди для спілкування відповідача із сином і готова сприяти тому, щоб дитина через конфлікти батьків не була позбавлена піклування батька.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію. Зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до вимог ст. 19 Сімейного кодексу України, надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. (а.с.27-29)

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.63-64)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, пояснила, що має трьох дітей, старша донька сторін проживає з відповідачем, а малолітній син сторін ОСОБА_5 та одинадцятимісячна дитина позивача від іншого чоловіка проживають з позивачем. Позивач вважає, що забезпечила сина ОСОБА_5 належними умовами та доглядом, піклується про сина належним чином, він відвідує школу та заняття по плаванню. Проте інколи відповідач, без погодження з позивачем, забирає сина зі школи до себе і дитина по декілька днів не відвідує школу, на заняття по плаванню відповідач також сина не водить. Вважає, що коли дитина перебуває у батька, той не займається дитиною належним чином. Зазначила, що син сторін постійно проживає з нею та вона не перешкоджає відповідачу бачити сина. Також пояснила, що ОСОБА_5 не проживав з відповідачем, проте останній вивозив сина в село, через що позивач не мала можливості спілкуватися з сином. Зазначила, що створила для сина належні умови проживання, він має окреме ліжко та місце для зайнять. Вважає, що у відповідача гірші умови проживання, оскільки в квартирі прохідна кімната. Також позивач пояснила, що вона працює неофіційно поваром в ресторані, має постійний стабільний дохід - приблизно 18 000,00 грн на місяць, крім того, отримує державну допомогу на молодшу дитину. В догляді за дітьми позивачу допомагає її мама, з якою позивач проживає в одній квартирі. Додатково повідомила, що не перебуває на обліку у нарколога та психіатра.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити та пояснив, що в квартирі позивача в одній кімнаті наразі проживають: позивач, її співмешканець та двоє дітей, включаючи сина сторін. Також відповідач стверджував, що три з половиною роки позивач вела аморальний спосіб життя при дітях сторін, більше трьох років не проживала з сім`єю та не телефонувала, приїжджала лише щоб викрасти гроші. Зазначив, що він привіз сина в гості до позивача, проте дитину перестали відпускати до відповідача та пояснив, що син сторін з вересня 2022 року проживає з позивачем. При цьому відповідач зазначив, що в квартирі, де він проживає, відсутнє окреме ліжко для сина. Щодо не відвідування сином школи в той час, коли відповідач забирав його до себе, зазначив, що у дитини були довідки про причини не відвідування школи. Також відповідач пояснив, що працює неофіційно та отримує дохід приблизно 20 000,00 грн на місяць.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, начальник Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - О.Поліщук направив до суду заяву, в якій висновок органу опіки та піклування підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу без присутності в судовому засіданні представника служби та органу опіки та піклування та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини (а.с.43).

Вислухавши пояснення сторін, опитавши дитину, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що з 04 липня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.8), який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року (а.с.9-10).

Сторони мають спільних дітей: неповнолітню доньку ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11), та малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Як убачається з копії договору купівлі-продажу від 04 серпня 1997 року, позивач є співвласником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.13-14)

Сторонами не заперечується, що син сторін ОСОБА_6 проживає з позивачем за вищевказаною адресою.

Відповідно до частин 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 статті 155 СК України).

Відповідно до ч.1, 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

При розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

За змістом довідки СШ І-ІІІ ступенів №137 м. Києва від 10 січня 2023 року ОСОБА_6 навчається в спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №137 м. Києва з поглибленим вивченням англійської мови у 2-Б класі (а.с. 49).

Згідно характеристики учня 2-Б класу СШ І-ІІІ ступенів №137 м. Києва ОСОБА_3 , дитина навчається в школі з 1 класу, хлопець спокійний, врівноважений, має достатній рівень самоорганізації. За час навчання у 1 класі батьки ОСОБА_5 двобічно підтримували зв`язок з класним керівником та вчителями, цікавилися успішністю і поведінкою сина, його стосунками з однокласниками, намагалися створити необхідні умови для успішного навчання у школі і збереження здоров`я сина. Хлопець забезпечений всім необхідним, завжди має доглянутий вигляд. (а.с. 50).

Як убачається з наявної в матеріалах справи довідки №0301/3, виданої 03 січня

2023 року КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», ОСОБА_1 не має психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, протипоказань для виховання дитини (а.с.51).

Доводи відповідача про те, що позивач протягом тривалого часу вела аморальний спосіб життя та не цікавилась дітьми не підтверджені жодним доказом в розумінні

ст.76-80 ЦПК України.

Згідно інформації Пенсійного фонду України (форма ОК-5, форма ОК-7) ОСОБА_1 з травня по вересень 2022 року включно отримувала дохід в Київському міському центрі по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (а.с.52-58). Як пояснила позивач, вказані кошти є допомогою при народженні дитини.

Згідно пояснень позивача, вона працює неофіційно та отримує стабільний дохід в розмірі приблизно 18 000,00 грн на місяць, що не оспорюється відповідачем.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 передбачено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (протокол засідання Комісії №20 від 28.12.2022) від 03 січня 2023 року №103/36/41/3, комісією з питань захисту прав дитини встановлено, що батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 2021 році. Від шлюбу мають двох дітей: неповнолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час між батьками існує спір щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , який мешкає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , але часто залишається на ніч у батька за адресою: АДРЕСА_2 . Спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї було проведено обстеження за вказаними адресами. В помешканнях створені належні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини. За змістом висновку, мати дитини має можливість створити всі умови для фізичного, духовного та розумового розвитку дитини. На засіданні були заслухані батьки та дитина. Враховуючи думку дитини, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

(а.с.44-45).

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Частиною 2 ст.171 СК України передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

При встановленні фактичних обставин даної справи судом в порядку ст.171 СК України був опитаний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який суду пояснив, що він навчається в школі, ходить на заняття з плавання, проживає з матір`ю. Зазначив, що проживати з матір`ю йому подобається більше ніж з батьком, оскільки мама ставиться до нього краще, не зважаючи на те, що мама інколи свариться з приводу навчання. З ними також проживає маленький брат та батько останнього, який гарно ставиться до ОСОБА_5 , водить його на прогулянки. Також ОСОБА_5 пояснив, що в нього є окреме ліжко для сну, стіл для навчання. На запитання суду ОСОБА_5 пояснив, що батько забрав його зі школи і він жив у батька та приблизно тиждень до школи не ходив, навчався онлайн, проте не хворів у цей час. Також розповів, що коли батько уходив на роботу, він із сестрою йшов до школи.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі загострились взаємовідносин, така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання дитини, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на визначення місця проживання дитини визначений сімейним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, проте за ситуації, що фактично склалася, основну турботу по вихованню сина, організації його дозвілля здійснює саме позивач, яка має у власності житло та постійний неофіційний дохід, виходячи з якнайкращих інтересів дитини сторін, його прихильності до матері та поведінки батьків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю за вказаною в позові адресою підлягають задоволенню частково, шляхом визначення місця проживання сина сторін з матір`ю, оскільки не є таким, що відповідає вимогам закону та не є ефективним способом захисту визначення місця проживання дитини за певною адресою, як про це вказано в позовній заяві.

Що стосується доводів відповідача щодо перешкоджання позивача спілкуванню сина з батьком, то такі дії того з батьків, з яким проживає дитина, безумовно є порушенням прав того з батьків, який проживає окремо та самої дитини, та підлягають захисту у встановленому законом порядку, визначеному ст. 158, 159 СК України.

При цьому, такі дії одного із батьків (в разі їх наявності) не можуть бути єдиною та безумовною підставою для визначення місця проживання дитини з іншим із батьків, всупереч інтересам самої дитини.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, статтями 7, 141, 150, 153, 155, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», статтями 2, 10, 76-81, 89, 141, 209, 210, 223, 258, 259, 263-265, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (місцезнаходження: м.Київ, Харківське шосе, буд.4-А, ЄДПРОУ 37397237), Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація (місцезнаходження: м.Київ, бул. Праці, буд.1/1, ), про визначення місця проживання дитини - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 27 березня 2023 року.

Суддя: