КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 2-320/11

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5239/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2011 року, постановлену під головуванням судді Шевченко Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 , заявленим у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах неповнолітніх Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між сторонами, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Новохатньою Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 3344, та визнати право власності за ОСОБА_1 на 52/300 частин квартири та за ОСОБА_4 на 248/300 частин вказаної квартири (а.с. 3-4).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2011 року затверджено мирову угоду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах неповнолітніх Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру в наступній редакції:

1. Квартира АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_1 , якій належить 52/300 частин квартири, та ОСОБА_4 , якій належить 248/300 частин квартири.

2. Право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 підлягає державній реєстрації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна.

3. ОСОБА_3 не має майнових претензій до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у зв`язку із поверненням їм квартири АДРЕСА_1 , а так само і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають майнових претензій до ОСОБА_3 .

4. Витрати на сплату судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи несе позивач та не відшкодовуються відповідачем.

Провадження у цивільній справі № 2-320/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах неповнолітніх Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру - закрито (а.с. 35-36).

Не погодившись з ухвалою суду, 11 січня 2023 року представник АТ «Універсал Банк» - Антіпова О.А. направила до суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 37-121).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що АТ «Універсал Банк» не брав участі у справі незважаючи на те, що предметом спору у цій справі була квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 та на яку було накладено заборону відчуження.

Вказувала, що 27 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав 97 300 доларів США зі сплатою відсотків 14,95 % річних за користування коштами зі строком повернення до 10 червня 2028 року. На забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами було укладено договір іпотеки, у відповідності до якого в іпотеку банку було передано двокімнатну квартиру загальною площею 44,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Також 27 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором.

У свою чергу, отримавши кредитні кошти ОСОБА_3 не виконував взяті на себе зобов`язання по кредитному договору та в подальшому знаючи про наявність заборгованості по кредитному договору з метою уникнення відповідальності за договором іпотеки, вчинив дії по відчуженню предмету іпотеки на підставі мирової угоди, за якою право власності перейшло до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вважає, що сторонами свідомо не було залучено до участі у справі АТ «Універсал Банк» та не повідомлено суду про наявність обтяження на нерухомому майні з метою завдання шкоди кредиторові шляхом позбавлення його можливості задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки.

Оскільки на час розгляду справи апеляційним судом, ОСОБА_4 в інтересах якої її мати ОСОБА_1 заявляла позовні вимоги, набула повноліття та у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції забезпечив її право надати пояснення по суті справи.

01 березня 2023 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Гудзера Т.С. подав відзив в якому просив закрити апеляційне провадження за скаргою Банку. На обґрунтування відзиву зазначив, що права Банку оскаржуваною ухвалою не порушені, оскільки іпотека є дійсною для позивачів після затвердження судом укладеної сторонами мирової угоди, такий висновок підтверджений судами у справі № 755/ 15969/20 щодо набуття позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прав іпотекодавців за іпотечним договором. Крім того, з наданого до суду витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 серпня 2020 року, судового рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2021 року, Банк не пізніше 10 червня 2021 року дізнався, що на підставі мирової угоди позивачі по справі набули права власності на вказану квартиру, а відтак пропустив строк на апеляційне оскарження, а тому поновлення пропущеного строку може свідчити про порушення принципу правової визначеності на що звертав увагу Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (а.с. 183-187).

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник АТ «Універсал Банк» - адвокат Таран В.А. підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Гудзера Т.С. заперечував проти скарги і просив її відхилити, заявив про закриття апеляційного провадження.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, були сповіщені належним чином, про що у справі наявні докази. ОСОБА_3 був сповіщений телефонограмою із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 їх представник - адвокат Гудзера Т.С. підтвердив в суді апеляційної інстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання(а.с. 133-138, 164-169, 182, 209-210).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження має бути закрито з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 квітня 2008 року між ОСОБА_3 (покупець) та ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та як законний представник малолітньої ОСОБА_4 (продавці) було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С., відповідно до якого ОСОБА_3 набув право власності на квартиру, що розташована по АДРЕСА_2 (а.с. 62-63).

27 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 010-2008-2171, згідно умов якого останній отримав на споживчі потреби кредит у розмірі 97 300 доларів США, зі строком повернення по 10 червня 2028 року та сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 14,95% річних (а.с. 49-54).

На забезпечення виконання взятих ОСОБА_3 на себе зобов`язань за вищевказаним договором, 27 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 010-2008-2171-Р, у відповідності до якого остання зобов`язалася перед кредитором відповідати за невиконанням ОСОБА_3 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 010-2008-2171 від 27 червня 2008 року в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 55-57).

Крім того, 27 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О. Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_3 передав в іпотеку ВАТ «Універсал Банк» двокімнатну квартиру, загальною площею 44,50 кв.м, житловою площею 29,50 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 19 квітня 2008 року (а.с. 58-61).

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії заяви ОСОБА_1 від 27 червня 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О., остання дала згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_3 договору на отримання кредиту з ВАТ «Універсал Банк» на будь-яку суму та на умовах на його розсуд та укладання іпотечного договору в забезпечення виконання ним зобов`язань по кредитному договору з цим банком на квартиру АДРЕСА_1 , придбану ними в зареєстрованому шлюбі на умовах на його розсуд (а.с. 64).

Встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2013 року у справі № 2-1070/11 було задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу та стягнуто з останніх у солідарному порядку на користь позивача заборгованість по кредитному договору № 010-2008-2171 від 27 червня 2008 року у розмірі 1 229 768,53 грн., суму сплаченого державного мита в розмірі 1823,20 грн. та збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., а всього стягнувши 1 231 711,73 грн. (а.с. 65-67).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 лютого 2015 року вищевказане рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 010-2028-2171 від 27 червня 2008 року у розмірі 1 229 768,53 грн., судового збору у розмірі 1823,20 грн. та збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог до ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 68-71).

На примусове виконання вищевказаного судового рішення Дніпровським районним судом міста Києва 03 серпня 2016 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк» 1 229 768,53 грн. заборгованості по кредитному договору № 010-2008-2171 від 27 червня 2008 року, суму сплаченого державного мита в розмірі 1823,20 грн. та збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., всього стягнуто 1 231 711,73 грн., у зв`язку із чим 19 лютого 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. було відкрито виконавче провадження № 58425326. (а.с. 72).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявським А.М. зазначений вище виконавчий лист № 2-1070/11, що виданий 03 серпня 2016 року Дніпровським районним судом міста Києва, а також авансовий внесок у розмірі 20 634,23 грн. було повернуто стягувачу. Підставою для повернення виконавчого документу слугувала письмова заява стягувача про повернення виконавчого документа без подальшого примусового виконання (а.с. 74-75).

Згідно наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 10 серпня 2020 року, убачається, що 28 квітня 2011 року за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на підставі мирової угоди від 10 грудня 2010 року, затвердженої ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2011 року, зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Частка власності ОСОБА_4 складає 248/300 квартири, а ОСОБА_1 - 52/300 квартири (а.с. 76-78).

Згідно з ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

За змістом ст. 175 ЦПК України, яка була чинною на час постановлення оскаржуваної ухвали від 18 січня 2011 року, положення якої відтворені ст. 207 ЦПК України чинного на час розгляду справи апеляційним судом, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмету позову, за умови якщо положення мирової угоди не суперечать закону, не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода визнається (затверджується) ухвалою суду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Затверджуючи мирову угоду суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода на зазначених умовах не порушує будь-чиїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Колегія суддів погодилась з такими висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно до положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.

У жовтні 2020 року Банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки , а саме на квартиру АДРЕСА_1 . На обґрунтування позову зазначав, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 10 серпня 2020 року представнику AT «Універсал Банк» стало відомо, що на підставі мирової угоди від 10 грудня 2010 року, затвердженої ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2011 року новими власниками вищевказаної квартири є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . У зв`язку з набуттям права власності на предмет нерухомості ОСОБА_1 , ОСОБА_2 набули статусу іпотекодавців та наразі мають всі його права й несуть всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ними права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 755/15969/20, у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Універсал Банк» у вказаній справі № 755/15969/20 (провадження 61-7284ск22).

Відмовляючи АТ «Універсал Банк» у задоволенні позову до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, з яким погодилися суди апеляційної і касаційної інстанції, виходив із того, що АТ «Універсал Банк» скористалось своїм правом, визначеним ч.2 ст.1050 ЦК України, на дострокове повернення заборгованості, змінивши строки виконання основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, направивши 15.07.2008 позичальнику та поручителю вимоги про сплату протягом тридцяти днів з моменту отримання цих вимог простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань, та повідомивши, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги. Після цього, внаслідок звернення до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, 15.01.2011 відбулось переривання перебігу позовної давності, та з вказаної дати перебіг позовної давності розпочався заново.

Суд зазначив, що у зв`язку з переходом права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останні набули статус іпотекодавців, а відтак мають всі права та несуть всі обов`язки за іпотечним договором від 27.06.2008, що також не заперечувалося стороною відповідачів. Тому, АТ «Універсал Банк» правомірно заявив вимоги до відповідачів у даній справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки основне зобов`язання позичальником не виконане і останній не погасив заборгованість, яка була стягнута на користь банку рішенням суду, а відповідачі набули статусу іпотекодавців. Проте, оскільки позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки 21.10.2020, тобто більше ніж через шість років після спливу позовної давності (перебіг якої розпочався заново після звернення банку 15.01.2011 до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості), суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у даній справі з підстав пропуску позивачем строку, у межах якого він міг звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права, про застосування наслідків спливу якого просили відповідачі.

З огляду на положення частини 4 ст. 82 ЦПК України суд апеляційної інстанції визнав встановленими вказані обставини.

Цих обставин представник Банку - адвокат Таран В.А. в суді апеляційної інстанції не заперечував та пояснив, що після отримання ухвали Верховного Суду від 15 листопада 2022 року про відмову у відкритті касаційного провадженні, Банк вирішив звернутись із апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу районного суду від 27 січня 2011 року про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання апеляційного суду (а.с. 209-210).

Таким чином, з серпня 2020 року і до січня 2023 року, Банк достеменно знаючи про наявність оскаржуваної ухвали від 27 січня 2011 року її не оскаржував, а обґрунтовуючи у жовтні 2020 року в іншому провадженні (№ 755/15969/20) позовні вимоги до набувачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Банк як іпотекодержатель фактично погодився з таким переходом прав і обов`язків іпотекодавця та набуттям права власності на квартиру, як предмет іпотеки, за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Відкривши апеляційне провадження і призначивши справу до розгляду у відкритому судовому засіданні, суд апеляційної інстанції забезпечив право апелянта АТ «Універсал Банк» на перевірку його доводів про вирішення оскаржуваною ухвалою питання про його права, свободи та інтереси, оскільки вирішення цього питання на стадії відкриття апеляційного провадження у справі є неможливим.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність апелянтом факту порушення оскаржуваною ухвалою від 27 січня 2011 року про затвердження мирової угоди його прав, свобод та інтересів у спорі між подружжям щодо нерухомого майна, перехід права власності на предмет іпотеки (квартиру) наОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які набули усіх прав та обов`язків іпотекодавця перед Банком, підтверджений набравшим законної сили рішенням суду у справі № 755/15969/20, не призвів до порушення прав АТ «Універсал Банк» як іпотекодержателящодо предмету іпотеки.Подальші дії Банку свідчать, що ним як іпотекодержателем схвалено такий перехід прав і обов`язків іпотекодавця заявленням позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як належних відповідачів - іпотекодавців, а тому відсутні підстави для висновку, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права, свободи та інтереси апелянта АТ «Універсал Банк».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ч. 2 ст. 362 ЦПК України).

Доводи, викладені АТ «Універсал Банк» в апеляційній скарзі цих висновків не спростовують.

З вищенаведених підстав слід скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року (а.с. 160-163).

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, ст. 367, ст. 381 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Заяву представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Гудзера Тараса Сергійовича задовольнити.

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2011 року, постановлену під головуванням судді Шевченко Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 , заявленим у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах неповнолітніх Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, накладенням арешту на належну ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 52/300 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,50 кв.м, житловою площею 29,50 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 33534904 і накладенням арешту на належну ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 248/300 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,50 кв.м, житловою площею 29,50 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 33534904.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 17 березня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова