Справа № 761/8308/23
Провадження № 2/761/6300/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді: Матвєєвої Ю.О.

за участі секретаря: Каніковського Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ТОВ «Рент-Профіт Плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Рент-Профіт Плюс» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідно до якого просять стягнути на свою користь заборгованість з відповідачів у розмірі 669000,00 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги мотивував тим, що Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , яку він набув у власність відповідно до Свідоцтва на право власності від 03.06.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сєровою О.В. за № 1691.

Попереднім власником вказаної квартири був в ОСОБА_3 . Відповідачі є члени родини попереднього власника. Договірні відносини між сторонами щодо оплатного або безоплатне користування квартирою відсутні. За житло кошти не сплачують, за комунальні послуги виникли борги по оплаті. В мирному порядку спір врегулювати не вдалося можливим, тому позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою від 14.04.2023 було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Враховуючи те, що відповідачі у встановлений строк відзив на позовну заяву не надали, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Суд, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , яку він набув у власність відповідно до Свідоцтва на право власності від 03.06.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сєровою О.В. за № 1691. Право власності позивача на зазначене майно також підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності від 06.06.2021; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; номер запису про право власності: 42298465.

Попереднім власником вказаної квартири був в ОСОБА_3 . Відповідачі є члени родини попереднього власника.

Згідну акту від 04.06.2021, який був складений на наступний день державної реєстрації права власності та акту від 20.02.2022 у кварти, адресою АДРЕСА_2 проживають відповідачі.

Вказані відомості також підтверджуються відповіддю Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації, відповідно до якої, станом на день надання відповіді (18.01.2023) за вище вказаною адресою зареєстрована гр. ОСОБА_1 з 08.10.2009 та гр. ОСОБА_2 з 10.11.2011.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 820 ЦК України розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла.

З матеріалів справи вбачається, що договірні відносини між сторонами щодо оплатного або безоплатне користування квартирою відсутні, а отже в підстав для стягнення з відповідачів плати за житло немає.

Позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, позивачем не надано будь-яких доказів щодо пропозиції укласти договір оренди, а також з матеріалів справи не зрозуміло, чи були обізнані відповідачі в зміні власника квартири.

Що стосується стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, то слід зазначити наступне.

За ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З позову та матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за користування квартирою за неіснуючим договором найму. Період з який виникла заборгованість з доданих до матеріалів справи становить з 03.06.2021 року по 31.12.2022 року.

Отже, позивач, за умови відсутності такого договору, не набув право вимагати від відповідачів сплати за користування квартирою.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду з даним позовом розмірі.

На підставі викладеного, керуючись Житловим кодексом Української РСР, Законом України «Про жилого-комунальні послуги», ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 77-80, 88, 89, 133, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ТОВ «Рент-Профіт Плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.О. Матвєєва

09 травня 2023 року