Справа № 346/4543/22
Провадження № 2/346/299/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого-судді Яремин М.П.

з участю секретаря Тимошишин І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та зміну ( збільшення ) розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

в обґрунтування своїх вимог позивач, зазначає, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі, у якому в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.10.2012 року шлюб між сторонами розірвано, вказаного сина залишено проживати з позивачем. З того часу відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про його духовний та фізичний розвиток, не спілкується з ним, не надає будь-якої матеріальної допомоги на його утримання, будь-якого контакту із закладом освіти він не підтримує, з вчителями не спілкується, батьківські збори та свята не відвідує. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.09.2014 року в задоволені позову про позбавлення відповідача батьківських прав відмовлено та попереджено ОСОБА_2 про необхідність зміни його ставлення до виховання сина. Однак, відповідач жодним чином не змінив свого відношення до дитини, надалі не спілкується з ним та не бере участі у його вихованні.

Також, на утримання вказаного сина згідно з рішенням цього ж суду від 16.10.2012 року присуджено з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі, а саме 400 грн. щомісячно. Проте, відповідач рішення суду належним чином не виконує та згідно з розрахунком станом на 30.09.2022 року має заборгованість по аліментах в розмірі 86 052 грн. Зазначає, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться життям останнього, не бере участі у додаткових витратах, які виникають. Позивачу важко самостійно утримувати сина, оскільки потреби останнього постійно зростають, збільшились витрати на харчування та забезпечення речами першої необхідності. Крім того, матеріальне становище позивача значно погіршилось, оскільки вона ніде не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. Відповідач є працездатним, а отже спроможним сплачувати аліменти на утримання сина в більшому розмірі, ніж визначено попереднім рішенням суду. Інфляційні процеси, які відбулися в державі за останній період, не дозволяють позивачу забезпечити належне матеріальне утримання дитини, а також її фізіологічний розвиток на визначену судом суму аліментів.

Тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо вказаної дитини та збільшити присуджений з відповідача розмір аліментів на утримання сина до 2 500 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються з 992,40 грн. сплаченого судового збору та 7 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

07.02.2023 року відповідач електронною поштою надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що в обґрунтування збільшення розміру аліментів до 2 500 грн. позивач вказує, що її матеріальне становище погіршилось, оскільки вона ніде не працює, а перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. Йому відомо, що ОСОБА_1 має іншого чоловіка, з яким вона постійно проживає та який її забезпечує, а наявність дитини від іншого чоловіка не може бути підставою для збільшення аліментів на утримання спільного сина сторін. Також звертає увагу, що наразі його матеріальний та сімейний стан суттєво змінилися, а саме з 2014 року він проживає з іншою жінкою (хоча шлюб в органах РАЦС не зареєстрували), з якою мають двох спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також є ще син дружини від колишнього чоловіка, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, тому вона разом з трьома дітьми знаходяться повністю на його утриманні, а він, згідно з довідкою про доходи, отримує незначний дохід. Тому, враховуючи його матеріальний стан, просить стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно. Що стосується позовних вимог в частині позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього сина зазначає, що з моменту розірвання шлюбу до 2019 року йому було надано можливість побачити сина лише декілька разів, під час яких він помітив значну зміну у поведінці сина, який постійно нервував та не знав, як себе поводити із батьком. Під час однієї із зустрічей позивач вчинила сварку, намагалась виштовхати його із житла, погрожувала та провокувала. Впродовж останніх 4-х років вона взагалі не надавала можливості побачитись із сином. Тому він, здебільшого, спілкувався із сином за допомогою мобільних месенджерів та соціальних мереж, для чого купив йому мобільний телефон. Звертає увагу, що позивачем постійно чиняться перешкоди щодо спілкування та участі батька у вихованні дитини, зокрема, вона ігнорує його дзвінки, формує у сина негативне сприйняття батька, вчиняє конфлікти, а також змінила свій та дитини номер телефону, що унеможливлює встановлення зв`язку із сином. Вказані дії направлені на позбавлення можливості спілкування батька з дитиною, що звісно впливає на виконання ним своїх батьківських обов`язків. Неактивна участь батька у вихованні сина спричинена тривалим конфліктом із позивачем та його проживанням на значній відстані від дитини. Стверджує, що в нього добре ставлення до сина, він його любить та бажає продовжувати спілкуватись з ним, тому вважає, що застосування такого крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав, не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. Крім того, рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.09.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав відмовлено. Тому в задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити. Вимогу щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 7 500 грн. вважає необґрунтованою, оскільки позивачем не доведено ані факту укладення між нею та адвокатом договору про надання правової допомоги, ані факту надання їй такої допомоги та її обсягу; не долучено також квитанцію про оплату таких послуг. Матеріали справи також не містять доказів, що саме вказаний адвокат підготував позовну заяву чи будь-які інші процесуальні документи, вартість яких складає 1 500 грн., чи участі такого адвоката в судових засіданнях (2 500 грн. за засідання).

24.02.2023 року позивач надіслала до суду відповідь на відзив, відповідно до якого наполягає на задоволенні позовних вимог. Зазначає, що доказів перебування на утриманні дружини з трьома дітьми відповідач суду не надав; згідно з довідкою про доходи він офіційно працевлаштований, має стабільний дохід та спроможний сплачувати аліменти на утримання сина. Будь-яких перешкод у спілкуванні батька з дитиною вона не чинить, до органу опіки та піклування із заявою про визначення графіку побачень з дитиною він не звертався, що свідчить про його небажання бачитись із сином. Відповідач має змогу брати участь у вихованні сина, однак, нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Позивач в судове засідання не з`явилась, 01.05.2023 року її представник, адвокат Гринів Я.В. електронною поштою надіслала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її та позивача відсутності (а.с. 112).

Відповідач в судове засідання не з`явився, 01.05.2023 року електронною поштою надіслав до суду письмову заяву, в якій просить в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, вказаних в поданому ним відзиві на позов, а розгляд справи проводити без його та представника відсутності (а.с. 114 ).

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, 07.12.2022 року представник останньої - ОСОБА_7 подала до суду письмову заяву, в якій просить долучити до матеріалів справи рішення виконавчого комітету міської ради про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , а розгляд справи проводити у відсутності представника ( а.с. 41 ).

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень частин 1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Відповідно до положень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21.10.2008 року, про що складено відповідний актовий запис № 591, його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с. 12 ).

Згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.10.2012 року (справа №0909/4557/2012) шлюб між сторонами розірвано, вказаного сина залишено проживати з позивачем (а.с. 14).

Рішенням цього ж суду від 16.10.2012 року (справа № 0909/4690/2012) з відповідача на користь позивача присуджено аліменти на утримання вказаної дитини в твердій грошовій сумі, в розмірі 400 грн. щомісячно, до досягнення цією дитиною повноліття (а.с. 15).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Верхньодніпровським відділом державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), станом на 30.09.2022 року розмір заборгованості ОСОБА_2 по аліментах становить 86 052,00 грн. (а.с. 20-23).

Судом також встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.09.2014 року (справа №346/4157/14-ц), яке набрало законної сили 27.09.2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмолено: попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання ОСОБА_3 (а.с. 16-17 ).

Відповідно до довідки № 39, виданої 08.09.2022 року Коломийським ліцеєм № 8 Коломийської міської ради, ОСОБА_3 навчається у вказаному навчальному закладі в 8-А класі ( а.с. 18).

Згідно з даними характеристики, виданої за підписом директора вказаного навчального закладу та класного керівника, ОСОБА_3 завжди охайний, доглянутий, його мати приділяє належну увагу його вихованню, спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям та регулярно відвідує батьківські збори. Батько контакту із школою не підтримує, із вчителями не спілкується ( а.с. 19 ).

Відповідно до даних постанови державного виконавця відділу ДВС Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області у ВП № 35110864 від 07.11.2012 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 0909/4690, виданого 29.10.2012 року Коломийським міськрайонним судом, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в твердій грошовій сумі, 400 грн. (а.с. 75, 76).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_6 , що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 04.01.2013 року, про що складено відповідний актовий запис № 3, його батьками вказані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ( а.с. 70 ).

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_7 - ОСОБА_5 , що стверджується даними свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 , виданих відповідно 01.09.2015 року та 01.09.2020 року виконавчим комітетом Верхівцівської міської ради Верхньодніпровського району Дніпровської області, про що складено відповідні актові записи № 87 та № 40, їхні батьками вказані ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ( а.с. 68, 69 ).

Відповідно до акту № 10, виданого 18.01.2023 року депутатом Верхівцевої міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично з 2014 року проживає в АДРЕСА_2 ( а.с. 71 ).

Відповідно до довідки № 75 від 16.01.2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ( а.с. 72 ).

Згідно з наданими відповідачем характеристиками ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є учнями Верхівцевського ліцю № 1 Верхівцевської міської ради (а.с. 73, 74).

Відповідно до даних довідки про доходи № 67, виданої 12.01.2023 року структурним підрозділом " Верхівцевий рейкозварювальний поїзд " філії " Центр з будівництва та ремонту колії " акціонерного товариства " Українська залізниця ", загальна сума доходу ОСОБА_2 за період січня 2022 року по грудень 2022 року становила 187 040, 98 грн. (а.с. 77-78).

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_12 народився ОСОБА_14 , що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 27.09.2022 року, про що складено відповідний актовий запис № 702, його батьками вказані ОСОБА_15 та ОСОБА_1 ( а.с. 101).

В матеріалах даної справи міститься рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради від 05.12.2022 року № 494, яким затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 43 ). У висновку вказано, що ОСОБА_2 до дитини не навідується, не проявляє жодного батьківського інтересу та турботи, не цікавиться його здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує та свідомо не бажає брати участь у вихованні сина. Також зазначено, що в ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина (а.с. 44-45).

Згідно з актом обстеження умов проживання за місцем проживання позивача в АДРЕСА_3 , складеного комісією у складі головних спеціалістів сектору служби у справах дітей Бирчак Л.В. та ОСОБА_16 , за вказаною адресою проживають ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , позивач, ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_14 ( а.с. 46 ).

У відповідності до ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Однак, суд, керуючись правилами ч.6 ст.19 СК України, не погоджується з даним висновком, оскільки вважає його не достатньо обгрутованим, адже в ньому відсутні дані щодо позиції відповідача чи інформації про його запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини, а лише загальне посилання на норми законодавства, наявність заборгованості по аліментах та на твердження позивача, що відповідач свідомо не бажає брати участь у вихованні сина, що може суперечити інтересам неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до положень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України»).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Враховуючи відсутність доказів на підтвердження винної поведінки батька та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько неповнолітньої дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, то позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав не підлягають задоволенню. При цьому слід звернути увагу на те, що Верховний Суд зазначив, що наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова від 24.10.2018 року у справі №761/2855/17).

Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного, враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів, вік сина сторін та пов`язані з цим витрати на його харчування, лікування, забезпечення найбільш необхідними речами, офіційне працевлаштування відповідача та отримання ним вищевказаного доходу (зокрема за період 2022 року в сумі 187 040 грн.), а також відсутність доказів перебування на утриманні відповідача ОСОБА_10 як дружини та дітей ( у свідоцтва про народження яких він батьком не зазначений), виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд доходить висновку, що розмір стягуваних аліментів є явно недостатній для забезпечення найбільш необхідних потреб сина сторін, у зв`язку з чим цей розмір слід збільшити до 2 000 грн. щомісячно, оскільки саме такий розмір відповідатиме вимогам розумності і справедливості.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 992,40 грн., що стверджується відповідною квитанцією (а.с.8).

Оскільки в задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав відмовлено, в зв`язку з чим не підлягають присудженню на користь позивача понесені нею вказані судові витрати.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 500 грн., суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В постанові Верховного Суду від 23.06.2022 року в справі № 607/4341/20 (провадження № 61-18451св20) вказано, що процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц.

Судом встановлено, що стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів позову долучено договір про надання правничої допомоги від 08.09.2022 року та ордер від 20.02.2023 року, однак, представником позивача не надано розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), тому відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з положеннями ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач як за позовну вимогу про збільшення розміру аліментів.

На підставі наведеного, та ст.ст. 164, 165, 180-183, 191 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст. 5-13, 76-81, 89, 137, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

позов задовольнити частково.

Збільшити розмір стягуваних аліментів.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , уродженця та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , уродженки та жительки АДРЕСА_3 , аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття.

Вказана сума підлягає індексації відповідно до закону.

Виконавчий лист по справі № 0909/4690/2012, виданий Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області на виконання рішення цього суду від 16.10.2012 року, відкликати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , уродженця та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_6 , судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок на користь держави на рахунок: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Стягнення аліментів розпочати з часу набрання чинності рішенням суду і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , уродженка та жителька АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , уродженець та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_6 .

Третя особа: виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області як орган опіки та піклування, м. Коломия, просп. Михайла Грушевського, 1, Івано-Франківської області, 78203, .

Повний текст рішення складено 03 травня 2023 року.

Суддя Яремин М. П.