Справа № 461/1248/22
Провадження № 6/461/43/23
УХВАЛА

Іменем України

13.03.2023 м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Гель І.В.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника стягувача ОСОБА_3 ,

представника стягувача Манукян М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м.Львова з заявою про визнання виконавчого документа (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви покликається на те, що 18.03.2022 Галицьким районним судом м.Львова видано виконавчий документ (судовий наказ) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 23.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Заявник вважає, що виданий судовий наказ є таким, що не підлягає виконанню, оскільки такий видано судом з порушенням правил територіальної підсудності, так як такий він працює та проживає у м.Чернівці, про що було відомо ОСОБА_4 . Окрім того, заявник зазначив, що постійно надавав і надає синові все необхідне для забезпечення

достойних умов проживання та розвитку, надає постійне матеріальне забезпечення дитини, натомість, ОСОБА_4 чинить перешкоди у його спілкуванні з дитиною. Просить заяву задоволити.

10.03.2023 через канцелярію Галицького районного суду м.Львова представник заявника адвокат Чліянц А.А. подала клопотання про доручення доказів, а саме копії заяв ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , завірені директором ЛКП «Княже місто».

13.03.2023 представник стягувача ОСОБА_10 через канцелярію Галицького районного суду м.Львова подала заперечення на заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання, у яких зазначила, що ОСОБА_1 з 24.06.2021 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією, наданою Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 10.03.2022, яка міститься в матеріалах справи. Відтак, судом вірно визначено підсудність розгляду заяви ОСОБА_11 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини. Просить відмовити у задоволенні заяви.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заяву підтримали, просили таку задоволити в повному обсязі.

Представники стягувача ОСОБА_3 та ОСОБА_10 заперечили щодо задоволення заяви у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованість.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_12 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.04.2016.

ОСОБА_1 та ОСОБА_12 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2014 до 02.02.2022, що підтверджується рішенням Галицького районного суду м.Львова від 02.02.2022 справа № 444/1288/21.

ОСОБА_1 з 24.06.2021 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією, наданою Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 10.03.2022 /а.с.21/.

18.03.2022 Галицьким районним судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 23.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття /а.с.22/.

За змістом глави 15 СК України право на звернення до суду із позовом/заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним, тобто таким, що не обтяжено необхідністю існування жодної умови чи то дотримання якогось порядку. Тобто, таке право є абсолютним, належить особі, з якою проживають діти та яка забезпечує умови їх проживання та не ставиться в залежність а ні від розірвання шлюбу, а ні від перебування в фактичних шлюбних відносинах.

За загальним правилом способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). Проте Сімейний кодекс України містить й виключення із цього правила, передбачені на випадок коли такої домовленості сторони не змогли досягнути, а саме: «за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина» (ч.3 ст.181 СК України). Тобто, виходячи з того, що у разі недостатності чи то неналежного виконання батьком дитини свого аліментного обов`язку в добровільному порядку, мати дитини має право забезпечити матеріальні умови існування дітей таким чином, щоб гарантував їй певну юридичну визначеність, стабільність та можливість примусового забезпечення надходжень, - шляхом отримання відповідного рішення суду. Звідси можна зробити висновок, що право на звернення до суду та отримання рішення про стягнення аліментів є безумовним та не обмежене в тому числі й перебуванням у зареєстрованому шлюбі чи то фактичним проживанням в одному помешканні.

Положенням СК України про право на звернення до суду за отриманням рішення про стягнення аліментів законодавцем якраз передбачені на той випадок, коли батько дитини неналежним чином виконує власні обов`язки з утримання дитини.

ОСОБА_5 з 05.10.2021 і по даний час проживає із своєю матір`ю ОСОБА_4 та її батьками у їх будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою ЦНАП Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області №418 від 21.02.2022, актом обстеження матеріально-побутових умов малозабезпеченої сім`ї від 21.02.2022, актом №1 від 03.01.2023, актом оцінки потреб сім`ї КУ «Центр надання соціальних послуг» та висновком оцінки потреб сім`ї від 17.02.2023.

Окрім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 особисто підтвердив ту обставину, що син з ним не проживає.

За приписами ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Тобто, обов`язку виконання судового рішення, що набрало законної сили, так само не ставиться в передумову волевиявлення боржника та він (обов`язок виконання рішення суду) не залежить від того чи розірвано шлюб між сторонами та чи проживають вони окремо.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.

В силу ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Судовий наказ є виконавчим документом ( ст.3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст.432 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як випливає із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Під іншими причинами, за роз`ясненнями згаданого узагальнення, слід розуміти випадки, коли в апеляційному чи касаційному порядку або у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.

Завершенням судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому наведеними положеннями Основного Закону України встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.

Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника, або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа, або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Судом не приймається до уваги покликання заявника на те, що судовий наказ виданий судом з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки при винесенні судового наказу судом отримано відомості Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області та підтверджено місце реєстрації боржника в Галицькому районі міста Львова.

Окрім того, судом не приймається до уваги покликання ОСОБА_1 на те, що він матеріально забезпечує сина, оскільки наведені заявником обставини не свідчать про припинення визначеного судовим наказом зобов`язання заявника (боржника) зі сплати аліментів на утримання дитини до досягнення ним повноліття.

Суд зазначає, що процесуальна можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, пов`язана безпосередньо із припиненням матеріально-правових підстав, з яких виникло відповідне зобов`язання боржника.

Утім, заявником у даному випадку не доведено фактичне припинення його обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини у повному обсязі чи в певній визначеній частині (установлення іншого розміру аліментів, що підлягає сплаті боржником).

При цьому, інших підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а саме процесуально-правових підстав, заявником не наведено.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги недоведеність припинення визначеного судовим наказом зобов`язання заявника (боржника) зі сплати аліментів на утримання дитини, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження та якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку, що підстави для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, відсутні, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.129-1 Конституції України, ст.ст.15, 181 СК України, ст.ст.260, 261, 431, 432 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали суду виготовлено 16.03.2023.

Суддя Зубачик Н.Б.