Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1805/21
Провадження № 2/494/71/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого - судді Лебединського С.Й.,

за участю секретаря судових засідань Авдєєвої С.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 «Про стягнення заборгованості», -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувшись до суду із цим позовом, остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору б/н від 11 червня 2007 р., укладеному між сторонами на загальну суму 27 576 грн. 76 коп., з яких 3 392 гривні 66 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 24 184 гривні 10 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, та судові витрати по справі у розмірі 2 270 гривень 00 коп..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 11 червня 2007 року, відповідач своєю заявою підписався до «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів банку», що складає між відповідачем та установою позивача договір про надання банківських послуг, згідно якої отримано доступ до кредитної лінії у сумі 3 600 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також, у той же день було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», якою відповідач підтвердив свою обізнаність з фінансовими умовами такої картки. За таких обставин банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а відповідач будучи зобов`язаним щомісячно повертати установі позивача витрачену частину кредитного ліміту свої зобов`язання виконував не належним чином, в наслідок чого утворилась заборгованість яку позивач просив стягнути примусово, а саме: на загальну суму 27 576 грн. 76 коп., з яких 3 392 гривні 66 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 24 184 гривні 10 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Також, представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення по справі не заперечував.

Відповідач повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Також, відповідач просив відмовити у задоволенні поданого позову . На обґрунтування своїх заперечень вказував, що 28 липня 2022 р. була підписана додаткова угода між ним та банком. Даною угодою визначений розмір його заборгованості складає суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 3 392 гривні 66 коп., яку він сплатив у той же день 28 липня 2022 р..

Вивчивши матеріали справи, на підставі наданих доказів і доведення їхньої переконливості, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його використання.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Крім того, ч.2 ст.1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобов`язувався повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи той факт, що відповідач 11 червня 2007 р. підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та тарифів банку у Приватбанку. Із змісту цієї ж заяви вбачається, що відповідач виявив бажання, а позивач надав останньому банківську послугу з кредитування.

За таких обставин суд погоджується із твердженням позивача про отримання кредитних коштів відповідачем у розмірі вказаного кредитного ліміту, у зв`язку з чим суд вважає, що в цій частині позов є обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню.

Щодо стягнення інших складових боргу (відсотків, пені, штрафів), то суд зазначає наступне.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Суд констатує те, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, Суд не приймає до уваги довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» як належний, допустимий та достовірний доказ з тих підстав, що вона не містить підпису відповідача та у ній відсутні ідентифікаційні дані самого Договору (зокрема, дата договору), довідка не містить також відомостей про особу, яка її видала та підпису уповноваженої особи банку. Більш того, позивач не відносить цей документ до тих, які складають Договір між Банком та позичальником. Отже, не доведено що довідка стосується договору про який йдеться у позові.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за вказаним договором посилався, зокрема, на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. (справа №342/180/17; провадження 14-131цс19).

Таким чином, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 3 392 гривні 66 коп..

Проте, як свідчить з доданих відповідачем до матеріалів справи документів, 28 липня 2022 р. між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода, якою був визначений розмір заборгованості у сумі непогашеного тіла кредиту в розмірі 3 392 гривні 66 коп., що відповідно до наданої квитанції про сплату була сплачена у той же день 28 липня 2022 р..

За таких обставин підстав для задоволення поданого позову не має.

Керуючись ст.ст. 11, 207, 530, 610, 612, 625, 626, 628, 629, 638, 1050, 1054 ЦК України, ст.2, 5, 10-13, 81, 89, 206, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 «Про стягнення заборгованості» - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30-ти днів з дня його проголошення через Березівський районний суд Одеської області до Апеляційного суду Одеської області, а особами які не були під час проголошення у той же строк з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: _________________________________________ -