ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2936/22Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р.
Провадження № 22-ц/817/165/23 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

за участю секретаря - Сович Н.А.

та сторін: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мельника Ю.О., представника відповідача АТ "Сенс Банк" - адвоката Панченка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №607/2936/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника Юрія Олександровича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 листопада 2022 року, ухвалене суддею Кунець Н.Р., повний текст якого складений 01 грудня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Сенс-Банк" про визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання недійсним договору - угоду (оферта) про надання особистого кредиту від 26 жовтня 2020 року №491038570 про надання особистого кредиту, а також, стягнення судових витрат (а.с. 1-7).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що АТ "Альфа-Банк" звернувся до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з нього заборгованість у розмірі 156 062,6 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 121 100,19 грн. та заборгованості за відсотками - 34 962,41грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що AT "Альфа-Банк" із ним уклав угоду про надання особистого кредиту №491038570 та підписав оферту на укладення угоди про надання вищевказаного кредиту, датою повернення якого є 27.10.2025. Для повернення заборгованості за Угодою банк пропонує використовувати рахунок, який відкритий у банку та зазначає, що кредит надавався готівкою позичальнику для власних потреб у розмірі 121 100,19 грн. Заявляючи позовні вимоги, АТ "Альфа-Банк" посилається на те, що він та банк уклали Договір, шляхом прийняття оферти на укладення угоди про надання кредиту від 26.10.2020. Разом з тим, з копії анкети заяви, оферти на укладення кредиту, розрахунку заборгованості, які містяться у справі за позовом AT "Альфа-Банк", неможливо встановити їх зміст, адже текст надруковано малим шрифтом.

Позивач вважає, що договір про надання кредиту №491038570 від 26.10.2020 такий, що не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим та повинен бути визнаний недійсним.

Так, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях позичальника. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту. Разом з тим, в банку відсутні підтверджуючі документи про виконання банком умов угоди, щодо надання кредитних коштів. Зокрема згідно тексту підписаної оферти на укладення угоди про надання кредиту №491038570, вказано, що тип кредиту: "Кредит готівкою"; Кредитні кошти він прохає надати для повернення заборгованості за кредитним договором №631036848 від 17.10.2018. Розмір 121 100.19 грн., спосіб видачі - переказ коштів на рахунок, відкритий в AT "Альфа-Банк". Водночас, відповідачем не доведено видачу кредитних коштів відповідно до умов договору, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів, ні щодо перерахування банком на рахунок коштів та користування ним коштами, ні щодо видачі йому коштів готівкою.

Окрім цього, в порушення ст.ст.49, 55 ЗУ "Про банки та банківську діяльність", відповідач надсилав йому численні смс-повідомлення, які містили погрози, щоб спонукати (змусити) його до підписання оферти на укладення угоди про надання кредиту №491038570, відтак підписання даної угоди не було проявом його внутрішньої волі.

Також зазначає, що перед підписанням оферти на укладення угоди про надання кредиту №491038570 кредитного договору він не отримав інформаційного листа відповідно до вимог чинного законодавства, а саме: банк не надав йому, як позичальнику, повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, що свідчить про те, що при укладенні кредитного договору відповідач скористався його необізнаністю та не дотримався вимог ЗУ "Про захист прав споживачів", ЗУ "Про споживче кредитування" та ЗУ "Про банки та банківську діяльність", тому спірний договір був укладений шляхом обману.

Окрім того, умовами договору передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості, що є супутньою послугою та порушенням ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів", при цьому згідно з абз. 2 і 3 ч.4 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів" споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не і були зазначені у договорі, а кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за, дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Позивач також зауважує, що гроші ним були взяті в кредит під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для нього умовах, у зв`язку з хворобою його дружини, на лікування, якої витрачалося багато коштів та яка перенесла ряд операцій. Відтак, оскільки необхідно було рятувати життя дружини, він був вимушений укласти кредитний договір та взяти кредит.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання недійсним договору - угоди (оферти) про надання особистого кредиту від 26 жовтня 2020 року №491038570 - відмовлено (а.с. 172-177).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мельник Юрій Олександрович просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 листопада 2022 року у справі №607/2936/22 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , визнати недійсним договір - угоди (оферти) про надання особистого кредиту від 26 жовтня 2020 року №491038570, посилаючись на те, що воно є незаконним, необгрунтованим, таким, що прийняте за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, за невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права (а.с. 181-185).

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Мельник Ю.О. зазначив, що за першим договором процентна ставка становила 24,50% річних, проте, після укладення договору "реструктуризації" процентна ставка зросла до 39,90% річних, що прямо вказує на укладення договору на невигідних умовах та відповідно порушує права споживача. Зазначає, що в анкеті-заяви від 26 жовтня 2020 року встановлено, що це споживчий кредит, в оферті на укладення угоди про надання кредиту від 26 жовтня 2020 року зазначено тип кредиту - "Кредит готівкою" та в паспорті споживчого кредиту вказано, що метою надання кредиту "споживчі цілі", однак, це все суперечить пункту 2 оферти, в якій вказано, що кредит видається на повернення заборгованості. Тобто, кошти повинні були надаватися готівкою (згідно з інформацією з назви кредиту), але фактично їх зарахували на рахунок споживача, після чого були самовільно зняті на погашення первісного кредиту. Сама назва говорить про те, що гроші повинні були бути надані саме у готівковій формі, а не перераховуватися на рахунок споживача. Крім того, зазначено про "споживчі цілі", проте, погашення кредитної заборгованості не підлягає поняттю споживчі цілі і тому таке пояснення було придумано для споживача для подальшого його обману. Відповідач надав позивачу недостовірну інформацію про наявність боргу і невідкладну необхідність його погашення, а саме: вказав, що сума боргу складає 121 100,19 гривень. Як тоді інакше пояснити те, що всі кошти з нового кредиту пішли на погашення попереднього, хоча строк сплати попереднього кредиту, ще не настав. Так відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, який надав сам відповідач, якраз і підтверджується надання банком інформації про обставини, які не відповідають дійсності, оскільки позивачем було сплачено значну частину відсотків, сплачено майже всю неустойку, заборгованість за тілом кредиту становить 108 934,86 гривень, після чого банком було нараховано прострочення в розмірі 117 800 гривень. Звідки взялась дана сума? Крім того, прострочене тіло кредиту 16.10.2020 становить 5 338,15 гривень, а через 9 днів тіло кредиту виросло до 117 800 гривень. В рішенні суду судом не було повністю проведено аналіз розрахунку заборгованості за кредитом від 17 жовтня 2022 року, станом на 26 жовтня 2020 року наданий позивачем. Більше того, ОСОБА_1 не звертався з клопотанням про те, що хоче підписати договір про реструктуризацію боргу. Банк сам підготував та надав таке клопотання позивачу з метою обману. До даного висновку можна дійти звернувши на вищенаведені доводи про те, що всі документи датовані одним числом, тобто підготовлені заздалегідь. Новий кредитний договір і клопотання вчинялись одночасно. Дане клопотання виконане не було, адже, не було ніякої реструктуризації. Саме це є одним із вагомих доказів, що підтверджують введення в оману позивача відповідно до підписаного ним клопотання, в якому позивач вказує, що за "якийсь" період (невідомий період) в нього утворилась заборгованість в розмірі 121 100,19 гривень. Звертає увагу суду, що в даному клопотанні не вказано період, за який виникла заборгованість у ОСОБА_1 . Те, що саме банк надав клопотання, також підтверджується тим, що останній не міг знати точної суми заборгованості і відповідно вписати її в текст клопотання. Крім того, текст клопотання містить інші речення формулювання, які притаманні банківським структурам. Крім того, на попередній договір та новоукладений проявляються наступні моменти, а саме: ОСОБА_1 отримав новий беззаперечний борг 121 100,19 гривень (до цього це була лишень нарахована банком сума, і такий борг банк навряд чи зміг стягнути в судовому порядку, що згідно з розрахунком банку прострочена сума кредиту лише 5338,15 гривень), тобто, на момент укладення договору, так званої реструктуризації строк виконання грошових зобов`язань за тілом кредиту в повній сумі не настав. В той же час, банк отримав новий дохід у розмірі більше 281 тисяч гривень і це не зважаючи на можливість отримувати ще пеню і штрафи. Зазначає про те, що в анкеті-заяві від 26 жовтня 2020 року встановлено, що кошти надаються, як споживчий кредит, в оферті на укладення угоди зазначається, що кредит видається на повернення заборгованості та в паспорті споживчого кредиту вказано, що мета надання кредиту "споживчі цілі". Все це є неоднозначним та таким, що суперечить меті договорі. Більше того, з дій банку вбачається прямий умисел здійснення обману споживача, що також виражається у його діях, а саме: у замовчуванні важливої для сторони інформації, яка могла вплинути на її намір укласти договір, приховав відомості реального розрахунку заборгованості споживача, не надав інформації про реальний стан заборгованості, надав бланк про реструктуризацію боргу, але фактично уклав новий договір на вкрай невигідних для споживача умовах. Підписання про ознайомлення не дає інформації з чим саме ознайомився споживач. Якщо особу знайомлять з інформацією, то вона має бути викладена письмово і особа має підписати текст цієї інформації. Також те, що клієнт перебував у підвішеному стані через постійний стрес і хвилювання, адже, дружина, близька людина знаходилась у важкому фізичному і відповідно моральному стані. Згідно з чим випливає, що ОСОБА_1 знаходився у пригніченому стані, не міг тверезо оцінювати ситуацію і сприймати інформацію чим і скористалися працівники банку.

Акціонерне товариство "Альфа-Банк" своїм правом на відзив не скористалося.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року замінено сторону у цивільній справі №607/2936/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання недійсним договору, з Акціонерного товариства "Альфа-Банк" (), його правонаступником Акціонерне товариство "Сенс Банк", місцезнаходження: Україна, Київська область, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100, поштовий індекс: 03150, , код банку (МФО): 300346, реєстраційний номер у Державному реєстрі банків: 158, номер банківської ліцензії: 61, дата запису: 01 грудня 2022 року, голова Правління - Комісаренко Алла Валеріївна, телефон: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , електронна адреса: .

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Мельник Ю.О. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник АТ "Сенс Банк" - адвокат Панченко Д.В. апеляційної скарги не визнав, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 17.10.2018 ОСОБА_1 та АТ "Альфа-Банк" уклали договір про банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту "Максимум-готівка") шляхом підписання ОСОБА_1 оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631036848, анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ "Альфа-Банк" на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ "Альфа-Банк" та паспорту споживчого кредиту (а.с. 132-135).

За умовами цього договору АТ "Альфа-Банк" надав ОСОБА_1 споживчий кредит в розмірі 75 000 грн під 24% річних, строком на 12 місяців, для особистих потреб.

26.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до АТ "Альфа-Банк" з клопотанням про укладення договору про реструктуризацію, з якого вбачається, що у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за Акцептом/Офертою №631036848 в розмірі 121 100,19 грн, у зв`язку із сімейними обставинами він не має можливості оплатити суму заборгованості повністю та вчасно. Відтак, останній просив укласти з ним договір про реструктуризацію заборгованості в сумі 121100,19 грн строком на 60 міс. Обравши термін кредиту, дату погашення та суму щомісячного платежу, ОСОБА_1 зобов`язався у термін та в розмірах встановлених договором реструктуризації здійснювати погашення кредиту щомісячно (згідно графіку). У разі порушення умов договору з сумами та строком нарахування штрафних санкцій ОСОБА_1 ознайомився та погодився (а.с. 57, 139).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №631036848 станом на 26.10.2022 сума заборгованості становить 121 100,19 грн.

26.10.2020 між ОСОБА_1 та АТ "Альфа-Банк" була підписана оферта на укладення угоди про надання кредиту №491038570, анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ "Альфа-Банк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк", паспорт споживчого кредиту та графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, які в сукупності становлять кредитний договір, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 121 100,19 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом 39,90% річних строком на 60 місяців. Відповідно до оферти ОСОБА_1 запропонував АТ "Альфа-Банк" укласти з ним угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для укладення цієї угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк". Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту "кредит готівкою", сума кредиту 121 100,19 грн, процентна ставка 39,90% річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту 60 місяців. Дата повернення кредиту вказана до 27.10.2025. В оферті зазначено, що кредит надається для повернення заборгованості за кредитним договором №631036848 від 17.10.2018, у розмірі 121 100,19 грн, спосіб видачі переказ на рахунок відкритий в АТ "Альфа-Банк". Всі відносини, що не врегульовані угодою, ОСОБА_1 запропонував врегулювати договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, є невід`ємною частиною угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку www.alfabank.ua (а.с. 8-11, 53-56).

Як вбачається з виписки по особовим рахункам з 26.10.2020 по 29.11.2021 АТ "Альфа-Банк", 27.10.2020 АТ "Альфа-Банк" перерахував кошти за кредитним договором №491038570 від 26.10.2020 у сумі 121 100,19 грн на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 (а.с. 58-64).

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківської О.Я. від 22.10.2021 відкрито провадження у цивільній справі, №607/18785/21, за позовом акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 12).

Так, як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , актовий запис за №20, виданого Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, 21.08.2007 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 (а.с. 15).

На підтвердження тяжких обставин під приводом, яких був укладений спірний кредитний договір, а саме: хвороби дружини, позивачем долучено до матеріалів справи копії медичних документів, зокрема виписка із медичної картки стаціонарного хворого №455/273 від 13.05.2022, виписка від 25.11.2013 з Приватного підприємства "ВІТА САНА", виписка із медичної картки стаціонарного хворого №02/11883 від 26.11.2015, виписка із медичної картки стаціонарного хворого №364/231 від 28.02.2017, виписка №А20/1218 із медичної картки стаціонарного хворого від 23.10.2020.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду жодних доказів умисного введення відповідачем його в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину та доказів самого факту омани. Доводи представника позивача з приводу того, що відповідач надав позивачу недостовірну інформацію щодо суми боргу, чим ввів його в оману, суд відхилив, оскільки наданий представником відповідача розрахунок заборгованості за кредитним договором №631036848 від 17.08.2018 в повній мірі відображає утворення суми заборгованості позивача за вказаним кредитним договором. Так, подаючи до АТ "Альфа-Банк" клопотання про реструктуризацію боргу, позивачу була відома сума боргу, останній її не оспорював, а фактично погодився з нею, про що свідчить факт підписання ним клопотання про реструктуризацію, в якому він просив укласти з ним договір про реструктуризацію заборгованості в сумі 121 100,19 грн строком на 60 міс та укладення із АТ "Альфа-Банк" кредитного договору №491038570 від 26.10.2020 за умовами якого позивач отримав у кредит кошти у сумі 121 100,19 грн, з метою повернення заборгованості за кредитним договором №631036848 від 17.10.2018. Відтак у разі не згоди з умовами кредитного договору позивач мав можливість скористатись своїм правом, визначеним ст.15 Закону України "Про споживче кредитування", відповідно до якого, споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Разом з тим, позивач, у свою чергу, не заявляв до банку жодних заперечень з приводу суми боргу за кредитним договором №631036848 від 17.08.2018 та зауважень з приводу суми отриманих ним у кредит коштів, в подальшому не відмовлявся від виконання умов кредитного договору та не інформував працівників банку про неможливість виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні. Отже, доводи позивача відносно того, що його було введено в оману ненаданням повної та достовірної інформації щодо суми боргу за кредитним договором №631036848 від 17.08.2018, що призвело до помилки, результатом якої було укладення кредитного договору №491038570 від 26.10.2020, не знайшли свого підтвердження. Отже, суд не міг погодитись з твердженнями позивача та прийшов до переконання, що позивач отримав необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, що забезпечило можливість його свідомого і правильного вибору та останній підтвердив згоду з ним, проставивши свій підпис.

З приводу доводів представника позивача про те, що спірний кредитний договір був укладений під впливом тяжкої обставини та на вкрай не вигідних умовах, у зв`язку із хворобою його дружини то суд зазначає наступне. Таким чином для того, щоб визнати правочин недійсним з підстав передбачених ст.233 ЦК України, в сукупності необхідно мати такі підстави, зокрема: наявність у особи, що вчинює правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; правочин, повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених вище, є доведення в судовому процесі нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Разом з тим, суд зауважив, що надані позивачем медичні документи не є належними доказами наявності тяжких обставин під приводом, яких був укладений спірний кредитний договір, оскільки такі датовані періодами, які мали місце задовго до укладення позивачем кредитного договору №491038570 від 26.10.2020, більше того самі по собі виписки із медичних карт не є доказом нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням позивачем спірного правочину. Посилання представника позивача на факт укладення договору на невигідних для позивача умовах, у зв`язку із збільшенням процентної ставки, як на підставу визнання недійсним договору, на увагу також не заслуговують, оскільки процентна ставка прописана у кредитному договорі №491038570 від 26.10.2020, є його умовою, та на момент укладення договору була відома позивачу, на котру він погодився підписуючи вказаний кредитний договір. Доказів на підтвердження зворотного позивачем не надано. Так само і посилання представника позивача на факт укладення кредитного договору №491038570 від 26.10.2020 під примусом та погроз, суд до уваги не бере так як скрін-шоти повідомлень на які посилається позивач датовані датами уже після укладення спірного договору. Таким чином, судом встановлено, що спірний кредитний договір №491038570 від 26.10.2020 вчинений у формі, встановленій законом, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови, при цьому не скористався своїм правом розірвати кредитний договір протягом 14 днів з моменту його укладення.

На підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України витрати пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладається на позивача. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів, з висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки суд у повній мірі врахував обставини справи і правильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що позивачу, як фізичній особі, було надано кредит для особистих потреб, тобто позивач є споживачем фінансової послуги, а тому при розгляді даних правовідносин необхідно застосовувати ЦК України, Закон України "Про захист прав споживачів", Закон України "Про споживче кредитування".

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що при укладенні спірного договору було порушено вимоги Закону України "Про захист прав споживачів" (чинної на час укладення кредитного договору), оскільки він не ознайомлений належним чином з усіма умовами кредитування, а відтак був банком введений в оману.

Правові наслідки вчинення правочину внаслідок обману, передбачені статтею 230 ЦК України.

Відповідно до статті 230 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 12 ЦПК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Отже, під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі №3-11гс14 міститься висновок, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Обравши способом захисту своїх прав визнання недійсним кредитного договору з підстав передбачених статтею 230 ЦК України та статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач у силу положення частини третьої статті 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, характер спірних правовідносин, правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору №491038570 від 26 жовтня 2020 року недійсним, з підстав, передбачених статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів", статтею 230 ЦК України, оскільки спірний договір кредиту був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов цього договору. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов цього договору та в подальшому виконував його умови. Протягом дії кредитного договору позивач не звертався до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Доводи заявника про те, що банк під час укладання договору приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які беззаперечно підтверджували наявність умислу в діях банку, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману.

Посилання позивача на те, що під час укладення спірного кредитного договору йому не надано усю необхідну та достатню інформацію щодо умов кредитування є безпідставні, оскільки спірний кредитний договір укладений у письмовій формі, містить положення щодо розміру кредиту, дату його видачі, розмір річної відсоткової ставки та умови встановлення нового розміру процентної ставки, право дострокового повернення кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту. Крім цього, у разі не згоди з умовами кредитного договору позивач мав можливість скористатись своїм правом, визначеним ст.15 Закону України "Про споживче кредитування", відповідно до якого, споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Разом з тим, позивач, у свою чергу, не заявляв до банку жодних заперечень з приводу суми боргу за кредитним договором №631036848 від 17.08.2018 та зауважень з приводу суми отриманих ним у кредит коштів, в подальшому не відмовлявся від виконання умов кредитного договору та не інформував працівників банку про неможливість виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні.

Також, суд першої інстанції встановив, що позивач не довів сукупності умов, передбачених статтею 233 ЦК України для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору, зокрема, що вказаний правочин укладений на вкрай невигідних умовах.

Щоб визнати правочин недійсним з підстав передбачених ст.233 ЦК України, в сукупності необхідно мати такі підстави, зокрема: наявність у особи, що вчинює правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; правочин, повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених вище, є доведення в судовому процесі нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні.

Судом встановлено, що надані позивачем медичні документи не є належними доказами наявності тяжких обставин під приводом, яких був укладений спірний кредитний договір, оскільки такі датовані періодами, які мали місце задовго до укладення позивачем кредитного договору №491038570 від 26.10.2020, або після, тому суд зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову з вказаної підстави.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника Юрія Олександровича слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 листопада 2022 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника Юрія Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 листопада 2022 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 28 березня 2023 року.

Головуючий

Судді