Справа № 136/1691/22
Провадження № 22-ц/801/892/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 рокуСправа № 136/1691/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя - доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 28.02.2023 року, ухвалене у складі судді Шпортун С. В. в приміщенні суду в м. Липовець, -

в с т а н о в и в :

02.11.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» (далі - ТОВ «Вінницягаз Збут») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Вінницягаз Збут» здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії виданої постановою НКРЕКП за № 633 від 11.05.2017 року.

ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання природного газу, з відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Свої зобов`язання по забезпеченню відповідача природним газом, як споживача цих послуг, товариство виконує належним чином та в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання по оплаті послуг своєчасно та в повному обсязі не виконує, внаслідок чого станом на 01.05.2022 року сума заборгованості відповідача за послуги з газопостачання перед товариством складає 5623,70 грн. Заборгованість почала накопичуватись за період з 01.01.2022 року по 01.05.2022 року (з врахуванням оплат проведених споживачем в подальші періоди).

Виходячи з наведеного, ТОВ «Вінницягаз Збут» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за послуги з постачання природного газу в сумі 5623,70 грн за період з 01.01.2022 року по 01.05.2022 року.

06.01.2023 року ТОВ «Вінницягаз Збут» подано до суду заяву (вх. № 157) про виправленні в позовні заяві адресу боржника на вірну: АДРЕСА_1 . /а. с. 51-52/.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 28.02.2023 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вінницягаз Збут» заборгованість за послуги з постачання природного газу за період з 01.12.2021 по 01.05.2022 в сумі 5623 (п`ять тисяч шістсот двадцять три) гривні 70 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вінницягаз Збут» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481 грн..

Не погодившись із рішенням суду, 27.03.2023 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу (вх № 2573), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем не надано доказу, що у ТОВ «Вінницягаз Збут» в межах м. Липовець Вінницького району на законних підставах перебуває газорозподільна система, володіючи якою позивач надавав послуги з постачання йому природнього газу, а також, що відповідач підключений до даної газорозподільної системи ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ, тобто позивача. Також , суд не врахував, що документ під назвою «фінансовий стан» сформований самим позивачем і у ньому відсутні дані про те, що відповідач підключений до газорозподільної системи, яка перебуває у власності, господарському віданні користуванні чи експлуатації ТОВ «Вінницягаз Збут», а також у даному документі відсутні відомості про джерела інформації, які б засвідчували документально підтверджене споживання природного газу та об`єми споживання природного газу відповідачем і, що даний природний газ постановлений йому саме позивачем за допомогою ГРМ.

03.04.2023 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх. № 2866) ТОВ «Вінницягаз Збут», в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

06.04.2023 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшли письмові пояснення на відзив (вх. № 3004) ОСОБА_1 .

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

ТОВ «Вінницягаз Збут» є юридичною особою та здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії виданої постановою НКРЕКП за № 633 від 11.05.2017 року.

ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання природного газу, з відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Станом на 01.05.2022 року сума заборгованості відповідача за послуги з газопостачання відповідача перед товариством складає 5623,70 грн. Заборгованість почала накопичуватись за період з 01.01.2022 року по 01.05.2022 року (з врахуванням оплат проведених споживачем в подальші періоди)

Відповідно до довідки про фінансовий стан по особовому рахунку № НОМЕР_1 , ЕІС-код НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , споживач ОСОБА_1 , заборгованість за надані послуги з постачання природного газу за період з 01.12.2021 по 01.05.2022, станом на 01.05.2022 становить 5623,70 грн. /а. с. 57/.

На підтвердження користування ОСОБА_1 особовим рахунком № НОМЕР_1 , ЕІС-код НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , та проведення часткової оплати споживання природного газу надано знімок екрану (screenshоt) платежів здійснених по особовому рахунку № НОМЕР_1 , в якому відображено саме особовий рахунок № НОМЕР_1 , споживач ОСОБА_1 , має місце зазначення адреси будинковолодіння станом на березень 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , у подальшому електронний доказ адреси не містить.

На підтвердження користування особовим рахунком № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 в особистому кабінеті на 104.ua також надано знімок screenshоt, що свідчить про використання відповідачем електронної комунікації із позивачем визначеними останнім засобами зв`язку. /а. с. 66-67/.

На підтвердження обставин щодо вартості цін на природний газ для населення позивачем надано довідку щодо цін на природний газ по ТОВ «Вінницягаз Збут» /а. с. 10/.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз», здійснює економічну діяльність п.35.23 - торгівля газом через місцеві локальні трубопроводи на підставі ліцензії виданої постановою НКРЕКП № 633 від 11.05.2017 /а. с. 11/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач договірні зобов`язання щодо оплати за спожитий природний газ в повному обсязі та належним чином не виконує, останній платіж ним було здійснено у травні 2022 року відповідно до обсягу використаного останнім газу, що зумовило виникнення заборгованості перед ТОВ «Вінницягаз Збут», яка складає 5623,70 грн.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496, зареєстровані МЮУ 06.11.2015 року за № 1382/27827 постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

На підставі наявної у матеріалах справи копії знімку екрану платежів здійснених по особовому рахунку № НОМЕР_1 з бази даних споживачів природнього газу ТОВ «Вінницягаз Збут» з відображенням особистих даних відповідача, способу та дати оплати отриманих послуг, знімку з особистого кабінету на 104.uа суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що ОСОБА_1 є споживачем послуг по постачанню природного газу.

Зважаючи, що відповідачем не було надано допустимих та належних доказів наявності у нього договірних відносин щодо постачання природного газу з іншим постачальником природного газу до будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 12 ЦПК України дійшов вірного висновку, що постачальником природного газу до будинку відповідача є ТОВ «Вінницягаз Збут» на підставі договору.

Договір постачання природного газу між позивачем та відповідачем, укладено з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 у №2500, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору .

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України,)

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відносини сторін щодо надання послуг постачання природного газу регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII); Законом України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 року № 329-VIII (далі- Закон № 329-VIII), Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1382/27827 (далі - Правила № 2496), Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494 (далі - Кодекс ГРМ), та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1386/27831.

Згідно пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належить: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (пункт 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Споживач газу зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів (пункт 2 частини другої статті 13 Закону № 329-VIII).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил № 2496 постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Побутовий споживач зобов`язаний: забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору (пункт 32 розділу ІІІ Правил № 2496).

За змістом пункту 1.3 Типового договору, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. Фактом укладення цього Договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку.

Споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг постачальника згідно з умовами цього договору (підпункт 1 пункту 5.2 Типового договору).

Побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу (пункт 4 розділу IV Кодексу ГРМ).

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 01.05.2022 року сума заборгованості відповідача за послуги з газопостачання відповідача перед товариством складає 5623,70 грн. Заборгованість почала накопичуватись за період з 01.01.2022 року по 01.05.2022 року (з врахуванням оплат проведених споживачем в подальші періоди).

Посилання відповідача на те, що квитанції за транспортування газу не надходили на його адресу, суд апеляційної інстанції не вважає суттєвими при вирішенні спору про стягнення заборгованості, оскільки відповідач відповідно до умов Типового договору зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг постачальника згідно з умовами (підпункт 1 пункту 5.2 Типового договору).

Крім цього, 14.01.2022 року за ел. адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований особистий рахунок № НОМЕР_1 , який присвоєний на ім`я ОСОБА_1 в особистому кабінеті на 104.ua., що підтверджується screenshot з бази даних товариства. З якого видно, що споживачу надсилалися рахунки в електронному вигляді на зазначену ним електронну пошту /а. с. 63, 67/.

Твердження відповідача про те, що жодних договорів на постачання природного газу ОСОБА_1 не підписував з позивачем, колегія суддів не вважає такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з постачання природного газу.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 зроблено правовий висновок про те, що для виникнення правовідносин на підставі публічної оферти не потрібно інших доказів ніж публікація публічного договору та відсутність заперечень з іншої сторони.

Редакція Типового договору розміщена на офіційному сайті НКРЕКП, офіційному сайті ТОВ «Вінницягаз Збут» в мережі Інтернет та опубліковано в друкованому виданні газета Вінниччина» від 23.12.2015 року /а. с. 109/.

Крім цього, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є частково сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ.

Аргументи відповідача про те, що позивачем не надано доказів про те, що ОСОБА_1 споживав саме той природний газ, який розподілив (перемістив) позивач і що позивач є єдиним діючим постачальником природного газу для відповідача, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки позивачем надано суду докази відкриття особового рахунку на споживача № НОМЕР_1 , а також докази часткової оплати за послуги з постачання природного газу (знімок екрану (screenshot) платежів здійснених по особовому рахунку № НОМЕР_1 (бази даних споживачів природного газу ТОВ «Вінницягаз Збут», в якому відображено особовий рахунок, ПІБ, дата платежу, сума, примітка з яких вбачається інформація, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 рахується споживач, яким здійснювалися оплати за послуги з постачання природного газу по відповідному рахунку, та в свою чергу відповідачем не надано доказів про наявність у нього договірних відносин з іншим постачальником. /а. с. 63, 66/

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп.5 п.5.1.Типового договору споживач має право вимагати від постачальника пояснень щодо отриманих рахунків і у випадку незгоди з порядком розрахунків або розрахунковою сумою вимагати проведення звірки розрахункових даних та /або оскаржити їх в установленому цим договором порядку.

З огляду на викладене колегія суддів приходить висновку, що відповідач не спростувала належними та допустимими доказами доводи позивача в частині суми заборгованості.

У справі встановлено, що відповідачем умови типового договору з постачання природного газу, в частині своєчасності та повноти оплати за послуги з постачання природного газу в повному обсязі не виконанні.

Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Вінницягаз Збут» не надано підтвердження, що у власності, господарському віддані, користуванні чи експлуатації перебувають газопроводи, які розміщенні на території Вінницької області, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки до повноважень позивача не входить мати у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації газорозподільні системи, також не передбачено володіти газорозподільними системами відповідно до виданої ліцензії ТОВ «Вінницягаз Збут» з постачання природного газу.

Аргументи апеляційної скарги про те, що документ під назвою фінансовий стан, наданий позивачем, як документальне підтвердження факту розподілу (переміщення) природного газу не може бути взятий до уваги, оскільки даний документ про борг сформований самим позивачем і в ньому відсутні дані про те, що відповідач підключений до газорозподільної системи, яка перебуває у власності, господарському віддані користуванні чи експлуатації ТОВ «Вінницягаз Збут», а також в даних документах відсутні відомості про джерела інформації, які б засвідчували документально підтверджене споживання природного газу та об`єми споживання природного газу ТОВ «Вінницягаз Збут», і що даний природній газ поставлений саме позивачем за допомогою ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні оператора ГРМ, тобто позивача, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки ТОВ « Вінницягаз збут» не є оператором ГРМ.

Оператором ГРМ на території Вінницької області являється АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз».

Твердження в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції допущено порушення вимог статті 180 ЦПК України, зокрема право відповідача на подання заперечень на відзив, а також принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, суд апеляційної інстанції не вважає такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки по суті справу вирішено правильно, а запереченням відповідача надана оцінка апеляційним судом.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується також суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 28.02.2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський