Єдиний номер справи 473/1760/22
Провадження 22-ц812/416/23 Головуючий по 1 інстанції Ротар М.М.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2023р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Коломієць В.В.,

секретар судового засідання Біляєва В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2023р.

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики,

встановила:

У липні 2022р. ОСОБА_4 пред`явила в інтересах ОСОБА_3 позов до ОСОБА_2 про стягнення 240000 грн. процентів за договором позики.

Позивач зазначав, що 24 березня 2019р. уклав з відповідачем договір позики, за умовами якого надав останньому 60000 грн. під 120% річних до 01 серпня 2019р.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 квітня 2022р. з відповідача на його користь стягнуто 60000 грн. основного боргу за договром позики від 24 березня 2019р. та втрати від інфляції за період з 02 серпня 2019р. по 05 жовтня 2021р. в розмірі 7734 грн.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав зобов`язання за договором, позивач просив стягнути з нього 240000 грн. процентів за період з 25 березня 2019р. по 25 липня 2022р.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2023р. позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 240000 грн. процентів за договором позики від 24 березня 2019р.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на незаконність рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Представник позивача, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним і обґрунтованим.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 24 березня 2019р. ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 договір позики у простій письмовій формі, за умовами якого останній отримав 60000 грн. які зобов`язався повернути до 01 серпня 2019р. з одночасною сплатою 120% річних за користування позикою.

Цього ж дня на підтвердження отримання позики в зазначеному у договорі розмірі ОСОБА_2 написав розписку.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 квітня 2022р., залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 червня 2022р., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто 60000 грн. основного боргу за договором позики від 24 березня 2019р. та 7734 грн. втрат від інфляції за період з 02 серпня 2019р. по 05 жовтня 2021р.

З`ясувавши, що ОСОБА_2 умови договору не виконані в обумовлений у цьому правочині строк, суд дійшов до вірного висновку про наявність підстав, передбачених ст.ст.526,611,1048 ЦК, п.4 договору позики для стягнення 25643,84 грн. 120 % річних за період з 25 березня 2019р. по 01 серпня 2019р. право вимоги на які виникло у позивача по закінченню строку кредитування.

В той же час не можна погодитись з висновком суду щодо стягнення з відповідача 120% річних за період з 02 серпня 2019р. по 25 липня 2022р., тому що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018р., справа № 14-10цс18).

За правилами ст.1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Згідно з п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано позику позикодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК.

Отже, позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних за період з 02 серпня 2019р. по 24 лютого 2022р., що складає 4620,82 грн.

Посилання в апеляційній скарзі щодо відсутності домовленості по сплаті процентів за користування позикою є безпідставними і спростовуються п.4 договору позики 24 березня 2019р.

Наявність розписки від 24 березня 2019р. в якій немає інформації про сплату процентів не свідчить про відсутність домовленості на їх одержання, тому що сторонами не були внесені відповідні зміни до договору позики з дотриманням правил, передбачених ст.654 ЦК. У зв`язку з чим, суд вірно розцінив вказану розписку як документ, що підтверджує факт отримання позики, а не як зміни до договору позики.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає зміні в частині розміру процентів та судових витрат.

Часткове задоволення позову (12,61%) та апеляційної скарги (87,39%) є підставою (ст.141 ЦПК) для перерозподілу судових витрат з врахуванням принципу взаємозаліку.

Керуючись ст.ст.367,374-376,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2023р. в частині розміру процентів та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 25643,84 грн. процентів за договором позики від 24 березня 2019р. за період з 25 березня 2019р. по 01 серпня 2019р., та 4620,82 грн. 3% за порушення грошового зобов`язання за період з 02 серпня 2019р. по 24 лютого 2022р.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2214,19 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 10 травня 2023р.

Головуючий: Судді: