Справа № 307/4641/21
Провадження № 2/307/1175/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 травня 2023 року м. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області у складі судді Сас Л.Р., розглянувши у відкритомуза правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України (за відсутності учасників справи та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та трьох відсотків річних за період прострочення грошового зобов`язання,
Адвокат ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 20 грудня 2021 року пред`явила до ОСОБА_2 позов про стягнення боргу за договором позики від 09 квітня 2019 року та 20 травня 2019 року в сумі 421 527,00 грн. та трьох відсотків річних за період прострочення грошового зобов`язання в сумі 24 771,93 грн.
В обґрунтування позову посилалася на те, що ОСОБА_1 особисто передала в борг ОСОБА_2 грошові кошти відповідно до трьох розписок про отримання грошових коштів на суму 6000 доларів США від 09 квітня 2019 року, 6000 Євро від 20 травня 2019 року та 2500 Євро від 20 травня 2019 року, що становить 421 527,00 грн.
Незважаючи на тривалий час користування позикою, а також на той факт, що відповідач зобов`язувався повернути вказані грошові кошти до 30 грудня 2019 року та листопада 2019 року ОСОБА_2 ігнорує позивачку та не бажає повертати борг.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Станом на 15 грудня 2021 року загальна сума вимог дорівнює 446 298,93 грн. та складається з: заборгованість за зобов`язаннями 421 527,00 грн. та застосовані санкції 24 771,93 грн. (проценти) 24 771,93 грн.
У зв`язку із чим просила стягнути із відповідача ОСОБА_2 борг за договором позики від 09 квітня 2019 року та 20 травня 2019 року в сумі 421 527,00 грн. та три проценти річних за період прострочення грошового зобов`язання в сумі 24 771,93 грн., а також стягнути судові витрати.
На підставі ухвали судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, що є малозначною та розгляд якої визначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Ковальчук О.В. подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримання позовних вимог та не заперечувала щодо проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву не подав і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.
З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Із розписки вбачається, що ОСОБА_2 09 квітня 2019 року отримав від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у позику 6000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 30 грудня 2019 року (а. с. 11).
Із розписки вбачається, що ОСОБА_2 20 травня 2019 року отримав від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у позику 6000 Євро, які зобов`язувався повернути до 30 листопада 2019 року (а. с. 12).
Із розписки вбачається, що ОСОБА_2 20 травня 2019 року отримав від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у позику 3000 доларів США та 2500 Євро, які зобов`язувався повернути до листопада 2019 року (а. с. 13).
У правовій позиції, яка викладена ВСУ у постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Однак, ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним договором позики не виконав, гроші позивачці ОСОБА_1 не повернув.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Статтею 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання підлягає виконанню у строк, визначений цим зобов`язанням.
Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Для розрахунку трьох процентів річних за період з 31 грудня 2019 року по 15 грудня 2021 року використовується формула С х 3 х Д / 365/ 100, де С - сума заборгованості, Д кількість днів прострочення.
Суд, провівши розрахунок за вказаною формулою встановив, що сума трьох процентів річних становить 24 771,93 грн.
У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними, а також позивачкою вірно проведено такі розрахунки.
Ураховуючи наведене, є підстави стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 421 527,00 грн., 24 771,93 грн. - три відсотки річних за користування позикою.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, позов задоволено повністю, то із відповідача ОСОБА_2 у користь позивачки ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 4463,00 грн., що підтверджено квитанцією.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 борг за трьома договорами позики від 09 квітня 2019 року та 20 травня 2019 року у розмірі 421 527 (чотириста двадцять одну тисячу п`ятсот двадцять сім) грн. тіло позики та 24 771,93 грн. - три відсотки річних за користування позикою.
Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 4463,00 грн., пов`язані зі сплатою судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення відповідачем може бути подана заява про його перегляд.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 .

Представник позивачки: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання якого зареєстроване у АДРЕСА_3 .

Суддя Л.Р.Сас