Справа №642/4969/21
Провадження № 2-др/552/12/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2023 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Саркісян О.А.,

за участю секретаря Назаренко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Київського районного суду м. Полтави в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_2 звернулась в Ленінський районний суд м. Харкова із заявою про стягнення з позивача ОСОБА_1 додаткових судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

ОСОБА_2 посилається в заяві на те, що 09.02.2022 року у вищезазначеній справі було ухвалене рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення. З метою належного захисту своїх прав ОСОБА_2 зверталась до адвоката Мінькової В.В. і між ними був укладений договір № 6 від 16.11.2021 року про надання правової допомоги на професійну правничу допомогу. Згідно умов договору сторони узгодили, що за надання правової допомоги, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі 13 000,00 грн.. Згідно довідки гонорар сплачено в повному обсязі. Так як відповідно до вищезазначеного рішення в позовних вимогах позивачу відмовлено, то відповідно до ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Згідно з цих підстав ОСОБА_2 змушена звернутися до суду із заявою про винесення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь судові витрати, які вона понесла при розгляді позову про зміну способу стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі в розмірі 13 000,00 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду від 22.02.2022 року заяву прийнято для ухвалення додаткового рішення та призначено розгляд справи.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20.02.2023 року справа прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, просять суд розглядати заяву про винесення додаткового рішення без їх участі, вимоги просять задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений, клопотання, заяву до суду не подавав.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати..

Частиною ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд визначено, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що Ленінським районним судом м. Харкова, 09.02.2022 року винесено рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну стягнення аліментів, вимоги яким залишено без задоволення.

17.02.2023 року до суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_3 про стягнення з позивача судових витрат. В якій вона просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 , в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суму понесених судових витрат у розмірі 13 000,00 грн. та договір про надання правової допомоги № 6 від 16.11.2021 року

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу - це те, що розрахунок таких витрат і прохання стягнути ці витрати повинна містити перша заява по суті спору. Така вимога закріплена в статті 134 Цивільного процесуального кодексу (попереднє визначення суми судових витрат), статті 175 ЦПК (вимоги до позовної заяви), статті 178 ЦПК (вимоги до відзиву). У цьому розрахунку сторона зазначає попередні і орієнтовні суми всіх судових витрат, які вона вже понесла або планує понести у зв`язку з розглядом судової справи.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Окремо існує норма щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу - з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судова практика наразі сформувала широкий перелік доказів, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат. Такими доказами можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг. Звісно, даний перелік не є вичерпним.

Визначальною є позиція Великої Палати у справі № 910/12876/19, в рамках якої касаційний суд стягнув на користь відповідача близько 140 000 грн. за представництво його інтересів у суді касаційної інстанції. Зокрема, суд звернув увагу на: умови договору про надання послуг (погодинні ставки працівників адвокатського об`єднання відповідно до займаної посади та максимально можливі суми витрат, які може понести клієнт, за розгляд справи адвокатським об`єднанням в кожній з 3-ох інстанцій); витрачений час на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо); докази, надані відповідачем на підтвердження реальності витрат (протокол наданих послуг, акт надання послуг, рахунок на оплату, копія платіжного доручення).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

В постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В іншій своїй постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Отже, при зверненні за відшкодуванням варто пам`ятати, що при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.)

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Тобто процес передбачає необхідність подачі до суду попереднього розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, разом з першою заявою по суті спору.

У разі подачі стороною такого розрахунку на більш пізніх стадіях, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З цього приводу Верховний Суд притримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Крім того, у справі № 922/676/21окремо звертається увага, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

Отже, подача попереднього розрахунку суми судових витрат на більш пізніх стадіях не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат, проте залишається на розсуд суду, а відтак у сторони залишається і ризик не отримати відповідне відшкодування судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач та її представник всупереч ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору ( при подачі відзиву) не подали до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи ( хоча на момент подачі відзиву 30.11.2021 року повинен був існувати договір про надання правничої допомоги від 16.11.2021 року з додатком, на який наразі посилається представник відповідачки), не зазначила в судовому засіданні перед виходом судді до нарадчої кімнати про понесені судові витрати на правову допомогу та подачу протягом 5 днів заяви про відшкодування цих витрат(технічний запис судового засідання від 09.02.2023 року). Представник відповідачки не тільки на більш пізніх стлдаях процесу не подала детальний опис виконаних робіт, а взагалі не подала детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги для того, виключивши можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат.

Згідно до Договору про надання правої допомоги № 6 ОСОБА_2 та її адвокат Мінькова В.В. уклали його 16.11.2021 року.

Відповідно до п. 2 Додатку № 1 цього Договору 100% розміру гонорару, зазначеного в п. 1 цього Договору № 1 ( виконаного кульковою ручкою в друкованою тексті) , сплачується Клієнтом на протязі трьох робочих днів з дати укладання цього Договору, але в матеріалах справи відсутня квитанція, або платіжний документ про сплату гонорару, тоді як до Договору долучена Довідка від 11.02.2022 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2 , сплатила гонорар в розмірі 13 000,00 грн.

Аналізуючи та підсумовуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що відповідачкою ( її представником) не доведений факт дійсності, обґрунтованості, розумності, реальності понесених судових витрат, а також пропорційності та співмірності, оскільки їх неможливо перевірити та оцінити.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог заяви ОСОБА_2 про стягнення ОСОБА_1 витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 13 000,00 грн. слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 141,206, 259, 270 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву представника відповідача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну стягнення аліментів - задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну стягнення аліментів.

В задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 гривень (тринадцять тисяч гривень) відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторони:

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Суддя: Саркісян О.А