ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/482/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2022 року в складі судді Штих Т.В. у справі № 638/12986/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення безпідставно списаних коштів з карткового рахунку та пені,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів, стягнення безпідставно списаних коштів з карткового рахунку та пені.

В обґрунтування позову зазначено, що 05 січня 2011 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договори банківського вкладу (депозиту) у національній валюті, на підставі чого банком були відкриті карт/рахунки: НОМЕР_1 , договір SAMDN6207 від 12 липня 2011 року; НОМЕР_2 , договір SAMDNWFC0 від 01 вересня 2014 року; UA5875997, договір SAMDNWFD900 від 14 травня 2019 року.

Станом на грудень 2019 року на його банківських карткових рахунках у національної валюті обліковувалась сума в розмірі 2616 грн 89 коп, проте 17 червня 2020 року при зверненні до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про перерахування залишків коштів з усіх його рахунків на рахунки в іншу банківську установу йому було повідомлено про відсутність коштів на рахунках.

13 липня 2020 року він звернувся до відповідача із заявою про надання інформації про підстави списання грошових коштів з його банківських карт/рахунків.

Листом від 03 серпня 2020 року за № 20.1.0.0.0/7-200714/1199 йому повідомлено про закриття поточних рахунків на підставі статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 1 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», у зв`язку із тим, що йому, як клієнту банку, встановлено неприйнятно високий ризик за результатами переоцінки ризику клієнта, про що повідомлялося листом.

Між тим, лист від 15 жовтня 2019 року №20.1.0.0.0/7- 20191015/4031, яким повідомлялось про вищезазначене рішення, ним отримано не було.

Вважає щодо списання 2616 грн 89 коп з його рахунків було здійснено безпідставно та в порушення вимог чинного законодавства.

Також, він є споживачем фінансових послуг, а тому за неналежне надання цих послуг банк несе відповідальність, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», та має сплатити пеню у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення та порушення його права на вільне володіння та розпорядження грошовими коштами.

Оскільки видача готівки мала б бути здійснена 17 червня 2020 року, то за період до 21 вересня 2020 року розмір пені становить 2616 грн 89 коп. х 96 днів х 3% = 7536 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь суму вкладів за договором банківських вкладів у національній валюті у розмірі 2616 грн 89 коп., пеню в розмірі 7536 грн 64 коп., а всього 10153 грн 53 коп.

02 серпня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подано відзив на позовну заяву, в якому банк просив залишити позовні вимоги без задоволення.

В обґрунтування відзиву вказало, що напрямком «Фінансовий моніторинг» Приватбанку було встановлено, що характер фінансових операцій по рахунках позивача носить ознаки здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу та наражає на ризик застосування до Банку відповідних заходів впливу. Додатково виявлені ознаки фіктивності. На запит Банку, щодо надання додаткової інформації для проведення поглибленого аналізу позивачем не було надано відповіді. На підставі статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частин першої та другої статті 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» Банк прийняв рішення про розірвання ділових стосунків з ОСОБА_1 , у відповідності до якого з позивачем будуть розірвані раніше укладені договори та закриті поточні рахунки.

Повідомлення про розірвання рахунків від 15 жовтня 2019 було направлено позивачу 01 листопада 2019 року рекомендованим листом. Вказане повідомлення було отримано позивачем, оскільки звертаючись 17 червня 2020 року із заявою до АТ КБ «Приватбанк» про перерахування залишку коштів на рахунок в «Альфа-банку», ОСОБА_1 зазначено щодо отримання повідомлення банку про розірвання з ініціативи банку ділових відносин.

Також, вимоги про стягнення пені та її розмір не відповідають принципу розумності та справедливості, оскільки заявлені до стягнення штрафні санкції значно перевищують розмір вкладу та розмір збитків.

Вартістю послуги за договором банківського вкладу є відсотки, які отримує вкладник від розміщення коштів на депозитному рахунку, що є послугою, яку банк надає клієнту. Отже саме розмір відсотків слід враховувати при розрахунку пені, а доводи позивача, що вартість послуги дорівнює вартості вкладу, не ґрунтується на умовах укладеного договору банківського вкладу.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 5233 грн. 78 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів тимчасового зупинення операцій по його рахунках та повідомлення позивача про відсутність коштів на його рахунках, дії щодо невиконання розпорядження про перерахування коштів є неправомірними. Зважаючи, що банком не виконано умови договору банківського вкладу та не виплачено позивачу належні йому кошти, наявні підстави для їх стягнення в судовому порядку та застосування відповідальності у вигляді пені за неналежне виконання зобов`язань, розмір якої зменшено на підставі статті 551 ЦК України до розміру вкладу, тобто 2616 грн. 89 коп.

13 січня 2023 року засобами поштового зв`язку АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Істамової Ірини Володимирівни, подано апеляційну скаргу, в якій банк просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що сама сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», що відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 р. у справі №761/16124/15.

Лист від 15 жовтня 2019 року було направлено за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , яке було зазначено в банківський базі станом на жовтень 2019 року, оскільки про зміну місця проживання позивач не повідомляв, а тому АТ КБ ПриватБанк було направлено повідомлення на вищезазначену адресу. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Рішення про розірвання договорів та закриття рахунків ОСОБА_1 не оскаржував, підстави, якими банк керувався при прийнятті свого рішення не оспорювались, що свідчить про погодження позивачем з рішенням від 15 жовтня 2019 року.

З огляду на те, що у строк 30 днів від дня надсилання цього повідомлення Позивач не звернувся до Банку та не надав документи за переліком, зазначеному в повідомленні, Приватбанк почав нараховувати та списувати Комісію за обслуговування поточного рахунку Клієнта, щодо якого встановлено неприйнятно високий рівень ризику (стягується щомісячно протягом 6 місяців у розмірі щомісячного платежу 17% від суми коштів, що знаходилися на рахунку(ах) Клієнта на 31 день від направлення повідомлення Клієнту про розірвання договору та закриття рахунку ).

27 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначав, що листів та повідомлень від АТ КБ «Приватбанк» про прийняте рішення, згідно з яким будуть розірвані укладені з ним договори та закритті поточні рахунки він не отримував

На запит АТ КБ «Приватбанк» по напрямку «Фінансовий моніторинг» 16 липня 2019 року ним було надано документи, для поглибленого аналізу операцій по рахункам. Зазначені документи отримала у відділені банку у м. Харкові - фахівець ОСОБА_2 . Жодних повідомлень, що цих документів недостатньо для підтвердження джерела походження коштів на рахунку, він не отримував.

Також, у разі порушення ним вимог чинного законодавства, АТ КБ «Приватбанк» не застосовував блокування його рахунків відповідно до «Положення про здійснення банками фінансового моніторингу», продовжуючи банківське обслуговування рахунків у гривні та у доларах США як мінімум до 20 травня 2020 року (включно).

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено такі договори банківського вкладу: SAMDN6207 від 12 липня 2011 року; договір SAMDNWFC0 від 01 вересня 2014 року; договір SAMDNWFD900 від 14 травня 2019 року, на виконання яких банком було відкрито карткові рахунку НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

Відповідно до виписок по картковим рахункам на рахунку НОМЕР_1 станом на 16 грудня 2019 року обліковувалось 14 грн. 42 коп.; на рахунку НОМЕР_2 станом на 15 грудня 2019 року - 2078 грн. 72 коп.; на рахунку НОМЕР_3 станом на 16 грудня 2019 року - 523 грн. 75 коп. Вказані кошти в подальшому були списані внаслідок щомісячної сплати комісії за наказом Дерискинг.

17 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про перерахування залишків коштів у інший банк (а.с. 27) .

13 липня 2020 року та 12 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про надання інформації про стан його рахунків, підстави списання грошових коштів з наданням копій відповідних документів (а.с. 28 - 31).

03 серпня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь на вищевказані заяви, в якій банк зазначив, що листом від 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було повідомлено про розірвання ділових відносин та необхідність надання банку протягом 30 днів низки документів та повідомлено про наслідки неподання вказаних документів, а саме про початок дії нового тарифу за обслуговування рахунку в розмірі 17% від суми коштів, що знаходяться на рахунках на 31 день від дня направлення повідомлення. Комісія за обслуговування рахунку стягувалась відповідно до умов договору (а.с. 10,11).

Відповідно до повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 15 жовтня 2019 року, банком було прийнято рішення про розірвання договорів та закриття поточних рахунків на підставі статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації відмиванню доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Для перерахування залишків коштів, які містяться на рахунках Банку, ОСОБА_1 пропонувалося у строк 30 днів від дня надсилання цього повідомлення звернутися до будь-якого відділення Банку та надати документи за переліком, заповнити актуалізовану анкету-опитувальник, надати заяву з реквізитами про перерахування залишків коштів у іншу банківську установу. У разі не звернення до Банку у строк 30 днів від дня надсилання цього повідомлення, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг вступає в дію тариф - комісія за обслуговування поточного рахунку(ів) Клієнта, щодо якого встановлено неприйнятно високий рівень ризику, яка стягується щомісячно протягом 6 місяців у розмірі щомісячного платежу 17% від суми коштів, що знаходилися на рахунку(ах) Клієнта на 31 день від направлення повідомлення Клієнту про розірвання договору та закриття рахунку (а.с. 78 (зворот), 79).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частинами 1 - 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта і встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Положенням частин 1, 3 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, передбачені спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (далі Закон N 1702-VII у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), проте здійснення обмежень відповідно до зазначеного Закону є чітко регламентованим за термінами та процедурою.

Положеннями статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов`язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

У разі ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, рахунок не відкривається, зазначені в частині другій цієї статті договори (фінансові операції) не укладаються (не здійснюються).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини другої статті 1075 ЦК України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка, зокрема, у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка:

1) якщо сума грошових коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, залишилася меншою від мінімального розміру, передбаченого банківськими правилами або договором, якщо така сума не буде відновлена протягом місяця від дня попередження банком про це;

2) у разі відсутності операцій за цим рахунком протягом року, якщо інше не встановлено договором;

3) у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення;

4) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно із пунктом 27 частини 1 статті 1 Закону № 1702-VII неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 5 Закону № 1702-VII суб`єктами первинного фінансового моніторингу, зокрема, є банки.

За частиною 7 статті 9 Закону України №1702- VII суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Пунктом 3.3. Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 № 346 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.09.2012 за № 1590/21902), в редакції, яка була чинною на момент існування спірних правовідносин, встановлено, що ознаками здійснення банками ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу, зокрема, можуть бути: проведення клієнтами банку фінансових операцій, що не мають документального підтвердження очевидної економічної доцільності (сенсу) та/або, якщо у банку немає документів (інформації) щодо реальних фінансових можливостей здійснення фінансових операцій клієнтів, або в разі невідповідності фінансових операцій клієнта наявним у банку документам (інформації) щодо фінансового стану та/або змісту діяльності (соціального статусу) клієнта.

Таким чином банк зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.

При цьому Законом № 1702-VII чітко передбачалися випадки, коли суб`єкт первинного фінансового моніторингу був зобов`язаний встановити високий ризик, зокрема, стосовно таких клієнтів:

клієнтів, місцем проживання (перебування, реєстрації) яких є держава, у якій не застосовуються або застосовуються недостатньою мірою рекомендації Групи з розробки фінансових заходів боротьби з відмиванням грошей (FATF) та інших міжнародних організацій, що провадять діяльність у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, та фінансуванню тероризму;

іноземних фінансових установ (крім фінансових установ, які зареєстровані в державах - членах Європейського Союзу, державах - членах Групи з розробки фінансових заходів боротьби з відмиванням грошей (FATF), з якими встановлюються кореспондентські відносини;

національних, іноземних публічних діячів та діячів, що виконують політичні функції в міжнародних організаціях, або пов`язаних з ними осіб, факт належності до яких клієнта або особи, що діє від їх імені, встановлений суб`єктом первинного фінансового моніторингу;

клієнтів, які включені до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності, або щодо яких застосовано міжнародні санкції (частина 4 стаття 6).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що закон чітко встановлює порядок та межі проведення ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів банку, підстави та умови проведення додаткового фінансового моніторингу банківських операцій.

В силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів.

Водночас, право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Судам необхідно в кожному випадку, виходячи із встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику.

Аналогічні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 910/3245/19 та від 20 січня 2022 року у справі № 910/ 18504/ /20.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено статтею 387 ЦК України.

Між тим, як на підставу для списання коштів АТ КБ «ПриватБанк» посилається на п.п. 1.1.3.2.14 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого у разі, якщо Клієнт, щодо якого Банком встановлено неприйнятно високий рівень ризику не звернувся до Банку з відповідною письмовою заявою про перерахування залишку коштів, оформленою за встановленим Банком зразком протягом 30 днів від дня надсилання Клієнту повідомлення про встановлення неприйнятно високого рівня ризику наслідком якого є відмова від підтримання ділових відносин, - такий Клієнт зобов`язується сплатити Банку винагороду за обслуговування рахунка (ів) відповідно до Тарифів Банка. Про застосуванні іншого тарифу та нарахування комісії за обслуговування поточного рахунку ОСОБА_1 повідомлено шляхом направлення листа 15 жовтня 2019 року за місцем його реєстрації. На підтвердження зазначених обставин АТ КБ «ПриватБанк» надано реєстр згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів (79 (зворот) -81).

За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зроблено висновок, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Між тим матеріали справи не містять беззаперечних доказів отримання вказаного листа позивачем та його поінформованості щодо застосування такого тарифу з обслуговуванням банківського рахунку. Даних, що при звернення до Банку з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 був ознайомлений з Умовами та правилами, тарифами, на які посилається відповідач, також відсутні. Заява про перерахування залишків коштів від 17 червня 2020 року, на яку посилається Банк в обґрунтування заперечень є бланковою та також не містить даних, що позивач був обізнаний про застосування до нього іншого тарифу з обслуговування.

Отже, встановивши, що відповідач не виконує розпорядження клієнта про переказ з належних йому рахунків грошових коштів, які неправомірно були списані за відсутності поінформованості позивача про нарахування комісії за обслуговування поточних рахунків Клієнта, щодо якого встановлено неприйнятно високий рівень ризику, слід визнати законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення суми вкладу . При цьому колегія суддів враховує, що АТ КБ «ПриватБанк» не заперечувало наявності на банківських рахунках позивача заявленої ним суми коштів, що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками АТ КБ «ПриватБанк» по рахунках ОСОБА_1 станом на грудень 2019 року.

Щодо стягнення пені, суд керується таким.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі трьох процентів вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із частиною 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20) зроблено висновок, що «дійсний зміст приписів частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем та має рахуватися від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі згідно із частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача (статті 1058, 1061 ЦК України). Сама сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, у постанові від 22 червня 2022 року по справі № 219/6058/18 Верховний Суд відхилив доводи заявника про неправильний розрахунок пені за договором вкладу на підставі частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки апеляційний суд правильно здійснив її нарахування за формулою - V x 3% x Q, де V - розмір відсотків (процентів) за договором вкладу, 3 % - розмір неустойки, визначений частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», Q - кількість днів прострочки виплати відсотків.

Між тим, визначаючи розмір пені за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення ОСОБА_1 суми банківського вкладу, суд першої інстанції здійснив розрахунок пені саме виходячи з суми банківського вкладу як бази нарахування пені, що не відповідає приписам частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та вищевказаним висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Зважаючи, що матеріали справи не містять даних щодо умов договору банківського вкладу, а саме щодо розміру відсотків (процентів), що унеможливлює провести новий розрахунок, рішення суду в частині стягнення пені підлягає скасуванню, а загальний розмір коштів, що підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» підлягає зменшенню з 5233 грн 78 коп до 2616 грн 89 коп.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (частина 7 статті 141 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме - на 25,77 %, то судовий збір, що підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно задоволеним вимогам становить 216 грн 70 коп.

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджено, а саме, за подання апеляційної скарги 1261 грн 20 коп (а. с. 140). Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, зменшено суму, що підлягає стягненню, відповідачу має бути компенсовано пропорційно незадоволених позовних вимог - 936 грн 15 коп судового збору (1261,20 Х 74,23%)

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, різниця між зазначеними сумами, що становить 719 грн. 45 коп. (936,15 216,70), має бути компенсована АТ КБ «ПриватБанк» у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2022 року в частині вирішення спору про стягнення пені скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині залишити без задоволення.

Зменшити суму, що підлягає стягненню з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 з 5233 грн 78 коп до 2616 (дві тисячі шістсот шістнадцять) грн 89 коп.

Компенсувати Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, Ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 719 (сімсот дев`ятнадцять) грн. 45 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 березня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина