ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4475/23 Справа № 227/3648/21 Суддя у 1-й інстанції - Корнєєва В. В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №227/3648/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Добропільський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків), про зняття арешту з майна за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2021 року (суддя Корнєєва В.В.),

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа Добропільський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про зняття арешту з майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в грудні 2020 року він звернувся по приватного нотаріуса з питання нерухомого майна, та йому стало відомо, що на майно, а саме 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт в рамках виконавчого провадження АА №463136 від 09 червня 2009 року ВДВС Добропільського МРУЮ. 19 червня 2009 року державним виконавцем Добропільського міськрайонного управління юстиції Орловою Н.В. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на 1/3 частини квартири, накладено арешт за судовим наказом №2-н-265 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ЗАТ «Приватбанк» у розмірі 2694,97 грн. Постанову про відкриття виконавчого провадження позивач не отримував та не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, і дізнався випадково, при зверненні до приватного нотаріуса. Позивачем на його запит отримано лист б/н зі Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), яким повідомлено, що Автоматизованою системою виконавчих проваджень встановлено, що на примусовому виконанні у Добропільському міськрайонному відділі ДВС перебувало виконавче провадження №11413717 з примусового виконання судового наказу №2н-265 від 19 серпня 2008 року, виданого Добропільським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ЗАТ «Приватбанк» у розмірі 2654,47 грн. Виконавче провадження завершено 18 жовтня 2012 року на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Відомості щодо покладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження у Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні. Позивач зазначив, що 19 квітня 2021 року від нього надійшли на рахунок відділу з обліку депозитних сум кошти у сумі 3264,50 грн, але листом йому було повідомлено, що сплачені кошти йому будуть повернуті, так як виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате. Позивач зазначає, що накладений арешт на майно порушує його права. Тому просив суд зняти арешт з належної йому 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Добропільський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків), про зняття арешту з майна задоволено.

Знято арешт з нерухомого майна та заборону на його відчуження, належного ОСОБА_1 , зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, обтяження за № 8820298 від 20 червня 2009 року, накладений на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Орлової Н.В. від 19 червня 2009 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 463136 від 19 червня 2009 року, на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

З вказаним рішення не погодився відповідач АТ КБ «Приватбанк» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2021 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що заявлені ОСОБА_1 вимоги не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України. Тому позов ОСОБА_1 не підлягав розгляду в порядку позовного провадження, і суд мав би відмовити у відкритті провадження у справі, а тому після відкриття провадження згідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд мав би закрити провадження. Відповідний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 520/7100/19 і мав би бути також врахований судом першої інстанції при розгляді справи. Висновок суду про відсутність у позивача будь-якої заборгованості перед банком ґрунтується на припущенні, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази про перерахування на рахунок стягувача «Приватбанк» грошових коштів в рамках виконавчого провадження №11413717 з примусового виконання судового наказу №2н-265 від 19 серпня 2008 року, а також доказів добровільного самостійного погашення ОСОБА_1 заборгованості на рахунок банка. Посилаючись на Закон України «Про виконавче провадження» зазначає, що зняття арешту в даних правовідносинах прерогатива державного виконавця, а у випадку бездіяльності державного виконавця сторони не позбавлені права звернутись із скаргою на дії та/або бездіяльність державного виконавця в порядку розділу Х Закону України «Про виконавче провадження» та розділу VII ЦПК України.

Позивач та третя особа своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та про доставку SMS.

Позивач ОСОБА_1 та представник третьої особи Добропільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та про доставку SMS.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 19 червня 2009 року державним виконавцем Добропільського міськрайонного управління юстиції Орловою Н.В. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на 1/3 частини квартири, накладено арешт за судовим наказом №2-н-265 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ЗАТ «Приватбанк» у розмірі 2694,97 грн (а.с. 6).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки: 237055727 від 15 грудня 2020 року вбачається, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження № 8820298 від 20 червня 2009 року, тип обтяження: арешт нерухомого майна, підстави обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, АА №463136 від 19 червня 2009 року ВДВС Добропільського МРУЮ, об`єкт обтяження: 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

На запит ОСОБА_1 Східне міжрегіональне управління юстиції (м. Харків) повідомило, що Автоматизованою системою виконавчих проваджень встановлено, що на примусовому виконанні у Добропільському міськрайонному відділі ДВС перебувало виконавче провадження №11413717, з примусового виконання судового наказу №2н-265 від 19 серпня 2008 року, виданого Добропільським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ЗАТ «Приватбанк» у розмірі 2654,47 грн. Виконавче провадження завершено 18 жовтня 2012 року на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у попередній редакції). Відомості щодо покладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження у Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні (а.с. 9-10).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з відсутності у позивача будь-якої заборгованості перед банком та того, що виконавчий лист у відділі ДВС на виконанні не перебуває, а також того, що існуючий арешт майна позивача порушує гарантоване Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами його право приватної власності.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що 19 червня 2009 року державним виконавцем Добропільського міськрайонного управління юстиції Орловою Н.В. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на 1/3 частини квартири, якою накладено арешт за судовим наказом №2-н-265 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ЗАТ «Приватбанк» у розмірі 2694,97 грн.

ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа Добропільський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про зняття арешту з майна.

Отже, ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні. Для сторони виконавчого провадження законом передбачений інший (не позовний) спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому статті 447 ЦПК України шляхом звернення до суду із відповідною скаргою.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково розглянув справу по суті та не врахував тієї обставини, що арешт накладено на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, яке відкрито з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він, ОСОБА_1 , не може бути позивачем у справі, а така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні. Відкрите провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 та у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку, що рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2021 року підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю, а відтак апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню.

Відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню, при поданнях банком апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 1362,00 грн, тому ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк».

Керуючись статтями 255, 374, 377, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Добропільський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків), про зняття арешту з майна закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , понесені витрати по сплаті судового збору, пов`язаного з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі1362,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 травня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста