Справа № 182/5421/21
Провадження № 2/0182/530/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.05.2023 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

17.08.2021 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом та посилається на наступні обставини.

Станом на 29.08.2012 року ОСОБА_2 працював на посаді чистильника феросплавів Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», правонаступником якого на сьогоднішній день є Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів». Того ж дня, Позивач виконував роботи на модулі кускової сепарації №3. Орієнтовно о 01 годині 50 хвилин позивач побачив, що на стрічці транспортного конвеєра з`явились світлі смуги. Оглянувши весь модуль, ОСОБА_2 не виявив причину даного явища. З метою ближче оглянути натяжний ролик транспортного конвеєра позивач опустився на одне коліно та в цей момент правий руква куртки спецодягу затягнуло між роликом та конвеєрною стрічкою по кисть. Спроби висмикнути рукав виявилось марними, у зв`язку з чим позивач потягнувся за телефоном, щоб доповісти про те, що сталось та покликати допомогу, і в цей момент його руку затягнуло між роликами та конвеєрною стрічкою по плече, спричинивши при цьому позивачу тілесні ушкодження. В результаті нещасного випадку позивачу спричинено травми у вигляді: «здавлювання м`яких тканин нижньої треті правого плеча, ліктьового суглобу, посттравматична невропатія правого променевого нерву».

За результатами проведеного компетентною комісією розслідування прийнято рішення визнати даний нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом. Даний факт підтверджується актом №3 Форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом», актом Форми Н-5 «Про розслідування нещасного випадку, що стався 29.08.2012 року о 02 год. 05 хв. у ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» та трудовою книжкою позивача. Згідно п.6 акту Форми Н-1, компетентною комісією з розслідування нещасного випадку було встановлено що видом події, який призвів до настання нещасного випадку являється дія рухомих і таких, що обертаються, деталей обладнання, машин і механізмів. При цьому небезпечним фактом визначено механізми, що рухаються.

Відповідно до п.8 акту Форми Н-1, нещасний випадок стався з позивачем внаслідок експлуатації устаткування для чорної металургії: дробильно-сортувальний комплекс -1, модуль кускового сортування МКС/Т-1, заводський №0016, 2011 року випуску, який є джерелом підвищеної небезпеки та належить відповідачу.

Окрім цього, вина відповідача підтверджується протоколом №7 засідання комісії з охорони праці ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» від 18 грудня 2012 року, відповідно до якого, прийнято рішення про зменшення одноразової допомоги позивачу 40%, що в свою чергу, вказує на ступінь вини потерпілого на зазначений відсоток, тим самим встановлюючи ступінь вини відповідача, який становить -60%.

11.02.2012 року ОСОБА_2 вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 50% та встановлено третю групу інвалідності. 03.02.2014 року ОСОБА_2 повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 25%, встановлено необхідність в медикаментозному лікуванні у невропатолога. 24.11.2015 року ОСОБА_2 повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 25%, встановлено необхідність в диспансерному лікуванні в невропатолога, амбулаторному та стаціонарному лікуванні. 06.01.2021 року ОСОБА_2 повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 25%, встановлено необхідність в диспансерному лікуванні в невропатолога, лікувальній фізичній культурі, масажі, санаторно-курортному лікуванні.

Зазначає, що у зв`язку з вищезазначеним нещасним випадком, починаючи з 29 річного віку назавжди порушено звичний спосіб життя ОСОБА_2 . Йому було надано первинну медичну допомогу, тривалий час він був обмежений в можливості функціонування правої верхньої кінцівки, проходив курси медичного лікування із скаргами на біль в травмованій області. Не зважаючи на значний час, що минув з моменту травмування, наслідки травми переслідують позивача та завдають йому фізичні страждання і по нині. Наразі позивач відчуває біль у м`язах передпліччя, біль в області правого променево-зап`ясткового суглобу з обмеженням рухів в ньому, при цьому біль посилюється після фізичних навантажень, його турбує порушення функції згинання/розгинання правої руки. Вказане не може не завдавати позивачу істотного дискомфорту та страждань, що негативно відображається на його повсякденному житті.

Внаслідок постійних больових відчуттів, особливо в нічний час, порушується сон позивача, що не дозволяє йому нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, до постійного відчуття втоми, перебування позивача в напруженому стані, стані роздратованості. Наслідки травми призводять до постійного перенесення позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження систематичних лікарських спостережень та придбання лікувальних засобів, що призводять до нераціональної втрати часу та життєвої енергії. Зокрема, звичайний похід до магазину потребує від позивача залучення додаткових зусиль, адже сила в правій кінцівці значно ослаблена.

Ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення значних зусиль для організації життя позивача, втрата працездатності привела до відсутності у позивача можливості у достатній мірі реалізувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, обмежило можливості позивача приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям. Перелічені негативні явища в житті позивача переконливо доводять факт завдання їй немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманої травми та стійкої втрати професійної працездатності.

Право на компенсацію за моральну шкоду виникає у особи з дня встановлення стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. З огляду на ступінь втрати позивачем працездатності, його представник вважає, що розумною буде оцінка грошового відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, визначеної ЗУ «Про державний бюджет на 2021 рік», а саме в 100 місячних розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу:

Ухвалою про відкриття провадження від 20.08.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ними такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

21.10.2021 року на адресу суду від представника АТ «Нікопольський завод феросплавів» Добровольського А.Т. надійшов відзив на позов ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, згідно якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що основною причиною настання нещасного випадку являється невиконання Позивачем вимог інструкції з охорони праці. Вини відповідача в спричиненні шкоди здоров`ю позивача немає, розмір відшкодування завданої позивачу шкоди є необгрунтованим та безпідставним, не відповідає нормам матеріального права та судовій практиці. Заподіяння шкоди позивачу внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався за його вини, не породжує у роботодавця обов`язку її компенсації, оскільки відсутня така складова цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача, внаслідок якої позивачу завдана моральна шкода, а тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів у відшкодування моральної шкоди з відповідача.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно доч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно зіч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 станом на 29.08.2012 року працював на посаді чистильника феросплавів в Публічному акціонерному товаристві «Нікопольський завод феросплавів», правонаступником якого на сьогоднішній день є Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів». Того ж дня, Позивач виконував роботи на модулі кускової сепарації №3. Орієнтовно о 01 годині 50 хвилин позивач побачив, що на стрічці транспортного конвеєра з`явились світлі смуги. Оглянувши весь модуль, ОСОБА_2 не виявив причину даного явища. З метою ближче оглянути натяжний ролик транспортного конвеєра позивач опустився на одне коліно та в цей момент правий рукав куртки спецодягу затягнуло між роликом та конвеєрною стрічкою по кисть. Спроби висмикнути рукав виявилось марними, у зв`язку з чим позивач потягнувся за телефоном, щоб доповісти про те, що сталось та покликати допомогу, і в цей момент його руку затягнуло між роликами та конвеєрною стрічкою по плече, спричинивши при цьому позивачу тілесні ушкодження. В результаті нещасного випадку позивачу спричинено травми у вигляді: «здавлювання м`яких тканин нижньої треті правого плеча, ліктьового суглобу, посттравматична невропатія правого променевого нерву».

Вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Компетентною комісією встановлено, що видом події, який призвів до настання нещасного випадку являється дія рухомих і таких, що обертаються, деталей обладнання, машин і механізмів. При цьому небезпечним фактом визначено механізми, що рухаються. Спеціальною комісією встановлено осіб, які порушили вимоги законодавства про охорону праці, а саме: ОСОБА_2 - чистильника феросплавів 2 розряду цеху вторинної переробки феросплавного виробництва ПАТ НЗФ, тобто, позивача.

Вказані обставини підтверджуються трудовою книжкою позивача, а також актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 29.08.2012 року о 01 год. 50 хв. (форми Н-1/П).

У зв`язку з виробничою травмою позивач вперше вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 50% та встановлено третю групу інвалідності. 03.02.2014 року ОСОБА_2 повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 25%, встановлено необхідність в медикаментозному лікуванні у невропатолога. 24.11.2015 року ОСОБА_2 повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 25%, встановлено необхідність в диспансерному лікуванні в невропатолога, амбулаторному та стаціонарному лікуванні. 06.01.2021 року ОСОБА_2 повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 25%, встановлено необхідність в диспансерному лікуванні в невропатолога, лікувальній фізичній культурі, масажі, санаторно-курортному лікуванні.

Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити безпечні умови праці.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо роботодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок трудового каліцтва, спричиненого під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, суд вважає, що спричинена моральна шкода підлягає компенсації.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23,1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..».

Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Оскільки, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю.

З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду.

Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач повинен виплатити позивачеві компенсацію за моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» №4 від 31.03.1995 з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, наявність третьої групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності за наслідками оглядів МСЕК, довготривалість даних негативних змін, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) грн., що буде співмірним спричиненій позивачу шкоді та достатнім для її відшкодування.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 70 000 грн. (сімдесят тисяч грн. 00 коп.) без утримання податку з доходу фізичних осіб.

В іншому відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.)

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева