Ухвала

09 травня 2023 року

м. Київ

справа № 638/2897/21

провадження № 61-3689ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у справі за позовом виконуючого обов`язків керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Державний реєстратор Комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Луценко Павло Геннадійович, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року в.о. керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду з зазначеним позовом.

Позов обґрунтовано тим, що державним реєстратором зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомості за відсутності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Оскільки реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: гараж у дворі будинку літ. «К'-І» загальною площею 23,3 кв.м. в м. Харкові, відбулась в порушення вимог закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то повноважень на укладення договору у «власника» не виникло. Таким чином договір підлягає визнанню недійсним у судовому порядку.

Просив скасувати рішення державного реєстратора КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценка П.Г., індексний номер рішення: 46499119 від 16 квітня 2019 року, яким зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на гараж у дворі будинку літ. «К'-І», загальною площею 23,3 кв.м. в АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); визнати недійсним договір про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя, серія та номер 1322 від 25 квітня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з одночасною реєстрацією припинення речового права на майно.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року, у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Суди встановили, що відповідно до даних технічного паспорту на гараж рік спорудження/реконструкції - 1991 рік, будь - які самочинне перепланування, реконструкція, будівництво - відсутні, а тому подання документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не потребується. Суди зробили висновок, що позивачем не доведено, що реєстрація права власності на спірний гараж проведена з порушенням норм чинного на момент реєстрації законодавства, що гараж є самочинним будівництвом, матеріали справи не містять доказів про відсутність дозволу на користування ОСОБА_1 земельною ділянкою, на якій знаходиться спірний гараж.

13 березня 2023 року заступник керівника Полтавської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Зазначає, що державна реєстрація права власності на спірний об`єкт проведена з порушеннями чинного законодавства, оскільки не надано всіх необхідних документів для вчинення зазначених дій, відповідачам не надався дозвіл на забудову земельної ділянки, не надано достовірних доказів, що гараж побудований саме до 05 серпня 1992 року. Вважає, що правильним способом захисту порушеного права є скасування рішення державного реєстратора.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху. Недоліки касаційної скарги усунуто у строк, встановлений судом.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету спору, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Прокурор посилається на те, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виняткове значення для позивача, а також становить значний суспільний інтерес. Проте належного обґрунтування таких тверджень у касаційній скарзі не наведено. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням і, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у справі № 638/2897/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат