621/3414/18
2/621/13/23

РІШЕННЯ
іменем України
02 травня 2023 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
судді - Бібіка О.В.
з участю секретаря судового засідання - Сосницької К.В.
представника позивача - ОСОБА_1
представника відповідача - ОСОБА_2
розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Зміїв цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання договору позики безгрошовим та витребування автомобіля,
ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що 17.11.2015 між нею та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_4 отримала грошові кошти у розмірі 177000 грн. (еквівалент 7080 доларів США), з кінцевим терміном повернення 17.05.2016. Відповідач зобов`язання за вказаним договором позики не виконала, у зв`язку з чим позивач вважає, що за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідач повинна сплатити суму боргу, 3% річних від простроченої суми та проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України.
01.06.2020 до канцелярії суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики безгрошовим.
30.06.2020 відповідачем ОСОБА_4 до канцелярії суду надано заяву про уточнення позовних вимог, а саме: визнати безгрошовим договір позики від 17.11.2015, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , стягнути з ОСОБА_3 судові витрати; крім того, просила поновити строк для подання зустрічної позовної заяви.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17.08.2020 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву відповідача ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики безгрошовим.
03.09.2020 до суду надійшов відзив ОСОБА_3 на зустрічну позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26.02.2021 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
03.06.2021 представником позивача ОСОБА_7 надано додаткові пояснення, в яких зазначено, що за договором позики від 17.02.2014 було укладено договір застави рухомого майна, а саме, автомобіля Mersedes-Benz 430 AMG, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зазначеним автомобілем було частково задоволено боргові зобов`язання ОСОБА_4 . Щодо договору розстрочки купівлі автомобіля ОСОБА_8 , то кошти за автомобіль ним сплачувались частинами готівкою, тож розписки не складалися і вимог за даним договором не заявлено. 17.11.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено окремий договір позики на суму 177000,00 грн в еквіваленті 7080 доларів США з кінцевим терміном повернення 17.05.2016, яким підтверджується факт повного отримання ОСОБА_4 визначеної суми позики від ОСОБА_3 ще до підписання договору.
10.01.2022 представником відповідача ОСОБА_7 надано додаткові пояснення, в яких зазначено, що згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій було посвідчено довіреність від 17.02.2014 на розпорядження транспортним засобом за р. 604 від імені ОСОБА_4 строком на три роки. 06.01.2017 між ОСОБА_4 в особі уповноваженої особи ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності, та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі - продажу ТЗ № 6342/2017/279471 від 06.01.2017 про передачу у власність покупця транспортного засобу марки Mersedes-Benz 430 AMG, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Дані факти підтверджують те, що транспортний засіб є предметом забезпечення належного виконання зобов`язань ОСОБА_4 за договором позики від 17.02.2014, та те, що ОСОБА_3 були передані права на розпорядження цим транспортним засобом на підставі нотаріально посвідченої довіреності.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.01.2022 прийнято до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_2 про збільшення розміру позовних вимог.
У судовому засіданні представник позивач ОСОБА_7 наполягала на задоволенні позову. У задоволенні зустрічної позовної заяви просила відмовити.
Представник відповідача ОСОБА_2 наполягала на задоволенні зустрічної позовної заяви. У задоволенні первісної позовної заяви просила відмовити.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що договір розстрочки було укладено з ним 13.03.2016 року, за яким він виплачував на протязі року 240 доларів США щомісяця. Під час укладення договору ОСОБА_6 діяв на підставі довіреності, виданої ОСОБА_3 . Через деякий час зателефонував ОСОБА_6 і сказав, що забирає автомоібль Mersedes-Benz 430 AMG, реєстраційний номер НОМЕР_1 , для технічного огляду, і не повернув більше. З цього приводу до поліції він не звертався. Чи укладали у 2014 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір, йому не відомо. Про договір позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 18.11.2015 він не пам`ятає. Чи отримувала ОСОБА_4 кошти від ОСОБА_3 йому не відомо. У нього була домовленість з ОСОБА_6 про те, що він у розстрочку купує легковий автомобіль Mersedes-Benz 430 AMG, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Е класа. Йому передавався автомобіль Mersedes-Benz 430 AMG, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з технічним паспортом на ім`я ОСОБА_4 . Автомобіль йому передавав ОСОБА_6 , за договором розстрочки продавцем був ОСОБА_6 , а він - покупцем. ОСОБА_6 діяв за довіреністю. Ціна автомобіля Mersedes-Benz 430 AMG, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була 6800 доларів США, фактчино він за нього сплатив 2880 доларів США. Щомісяця на протязі року кошти у розмірі 240 доларів США він передавав ОСОБА_6 . Розписок про отримання коштів ОСОБА_6 не писав. Після того як ОСОБА_6 забрав автомобіль Mersedes-Benz 430 AMG, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кошти йому ніхто не повернув. Велися перемовини з ОСОБА_6 , але куди пішли кошти які він платив за автомобіль, йому не пояснювали.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку:
У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
Судом встановлено, що 17.11.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, в якому зазначено, що передачу грошей здійснено до підписання цього договору. Факт підписання договору позичальником буде свідчити про отримання ним усієї вказаної у договорі грошової суми та про відсутність будь - яких претензій, які б стосувалися цього питання.
Відповідно до п. 1 Договору, передачу грошей здійснено до підписання цього договору. Факт підписання договору позичальником буде свідчити про отримання ним усієї вказаної у договорі грошової суми та про відсутність будь - яких претензій, які б стосувалися цього питання.
Згідно з п. 2 Договору, договір позики є безвідсотковим.
Пунктом 3 Договору встановлено, що повернення вказаних грошових коштів буде здійснюватись наступним чином: за місцем проживання ОСОБА_3 до 17.05.2016 позичальник зобов`язується сплатити суму у розмірі 177000,00 грн, що еквівалентні 7080,00 доларів США, згідно середнього курсу комерційного банку.
З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за договором позики, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 17.02.2014, було укладено договір застави рухомого майна (т. 1 а.с. 58)
Згідно п. 1.2. Договору предметом застави є транспортний засіб марки та моделі Mersedes-Benz 430 AMG, рік випуску 1999, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , тип ТЗ - легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я заставодавця 25.02.2012 ВРЕР ДАІ з обслуг. Харківського Зміївського Н-Водолазького р-нів в Х/О.
Відповідно до п. 1.4 Договору, вартість предмета застави згідно звіту про оцінку майна становить 110740,00 грн. Сторони погоджуються з тим, що реалізація предмета застави у будь-якому разі буде здійснюватися за цінами, що реально склалися на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти. Заставодавець погоджується з тим, що в разі, якщо реалізація предмету застави за цінами, що склались на ринку за будь - яких причин не здійснюватиметься протягом 30 календарних днів, заставодержатель має право, якщо інше не передбачено законодавством України, що буде чинним на момент реалізації, здійснити реалізацію предмета застави за цінами, що дозволять провести якомога швишу реалізацію предмета застави за грошові кошти.
Згідно з п. 1.5 Договору, обтяження предмета застави підлягає внесенню заставодержателем до державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Згідно п. 4.2 Договору, у разі невиконання чи неналежного виконання заставодавцем зобов`язання в цілому або тієї чи іншої частини, а також в інших випадках, передбачених цим договором, заставодержатель реалізує своє право вимоги дострокового виконання зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет застваи у порядку, визначеному договором позики та цим договором.
Відповідно до п. 5.1.3 Договору згода чоловіком заставодержателя на укладання та підписання цього договору висловлена письмово та нотаріально засвідчена 17.02.2014 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. за р. № 601.
Відповідно до п. 5.1.4 згода чоловіком заставодавця на укладання та підписання цього договору висловлена письмово та нотаріально засвідчена 17.02.2014 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. за р. № 602.
Згідно п. 6.4 Договору, звернення стягнення на предмет застави здійснюється будь-яким, не забороненим законодавством способом, у тому числі, на підставі рішення суду, або в позасудовому порядку згідно з вимогами чинного законодавства та цього Договору.
Відповідно до п. 6.6 Договору, заставодержатель має право на власний розсуд визначити позасудовий спосіб звернення стягнення на пердмет застави, а саме: отримання предмета застави заставодержателем у власність у порядку, визначеному цим договором та чинним законодавством, або продаж предмета застави від імені Заставодавця шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем або на публічних торгах.
Згідно п. 6.6.1 Договору, у разі прийняття рішення про звернення стягнення на предмет застави у позасудовому порядку, заставодержатель одночасно з реєстрацією в державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави зобов`язаний надіслати заставодавцю та іншим зареєстрованим обтяжувачам, якщо такі будуть встановлені, письмове повідомлення про порушення, забезпеченого обтяженням, зобов`язанням згідно з вимогами чинного законодавства. Застереження: цим Договором Заставодавець доручає Заставодержателю укласти договір із суб`єктом оціночної діяльності на проведення оцінки предмета застави з метою реалізації положень цього Договору.
Відповідно до п. 7.1 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до виконання Заставодавцем Зобов`язання за договором позики та додатковими угодами до нього в повному обсязі.
17.02.2014 ОСОБА_4 було видано довіреність на ім`я ОСОБА_3 на право управління та розпорядження автомобілем Mersedes-Benz 430 AMG, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 69)
16.02.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до договору позики від 17.02.2014 про наступне: у зв`язку з закінченням терміну дії договору позики від 17.02.2014, який діяв до 17.02.2015, та непогашенням боргу ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 у розмірі 212160,00 грн, що дорівнює еквіваленту грошового зобов`язання в іноземній валюті (в якості еквівалента сторони приймають 8160 доларів США) за згодою сторін подовжити вищезгаданий договір позики до 17.02.2016. Повернення позиченої суми повинно відбутися у строк до 17.02.2016 без відсотків. З метою забезпечення своєчасного і належного виконання позичальником зобов`язань у повному обсязі по договору позики, ОСОБА_4 передає свій автомобіль в заставу згідно договору застави рухомого майна № 603 від 17.02.2014, який належить їй на праві власності (т. 1 а.с. 182)
13.03.2016 між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було укладено договір виплати автомобіля Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_3 у розстрочку за суму еквівалентну 6480 доларів США (т. 1 а.с. 60)
З листа приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області № 179/01-16 від 05.08.2022 вбачається, що згідно договору застави від 17.02.2014, посвідченого за р. № 603, інформація про реалізацію предмета застави в наряді 02-07 відсутня. Реєстрація обтяження предмета застави в реєстрі обтяжень рухомого майна не реєструвалася, оскільки нотаріус підключена до реєстру обтяжень рухомого майна, як реєстратор, з квітня 2019 року.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Цей висновок був застосований у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц (провадження № 14-175 цс 20)
Відповідно до статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.
У статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.
Згідно зі статтею 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження або іншого строку, встановленого за домовленістю обтяжувача та боржника, зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача.
Отже, факт недотримання стягувачем положень частини третьої статті 24 та частини першою статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і нездійснення ним до продажу предмета застави автомобіля Mersedes-Benz 430 AMG, реєстраційний номер НОМЕР_1 всупереч положення договору застави рухомого майна від 17.02.2014 є свідченням недобросовісних дій учасника зобов`язання ОСОБА_3 , вчинення дій у сопісіб не обумовлений договором застави.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).
Статтею 1 Закону України «Про заставу» та статтею 572 ЦК України передбачено, що застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (стаття 3 Закону України «Про заставу»).
За змістом частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» та статті 589 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором.
Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (частина сьома статті 20 Закону України «Про заставу»).
Відповідно до частин першої та другої статті 590 ЦК України звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено законом або договором. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Зазначені норми підлягають застосуванню з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Частиною першою статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Натомість, всупереч договору застави та дійсній волі сторін договору, заставодержатель:
Не звернув стягнення на автомобіль MERCEDES BENZ 430 AMG , 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 у спосіб визначений договором застави від 17.02.2014, а саме не направив заставодавцю письмове повідомлення про порушення, забезпеченого обтяженням зобов`язання (п.6.6.1 договору застави від 17.02.2014
В період дії обтяження рухомого майна, а саме предмета застави заставою автомобіля MERCEDES BENZ 430 AMG , 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 110740 грн., що належить позичальнику ОСОБА_4
13 березня 2016 року, де строк дії договору позики від 17.02.2014 року за додатковою угодою від 16.02.2015 року продовжено із 17.02.2015 року до 17.02.2016 року., уже кредитор ОСОБА_6 продає автомобіль MERCEDES BENZ 430 AMG , 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що є предметом застави у розстрочку ОСОБА_8 за договором від 13.03.2016 (а.с.60) Вказаний предмет застави ОСОБА_6 продає на підставі довіреності від 17.02.2014 року, реєстр № 604, посвідченої приватним нотаріусом Зміїського районного нотаріального округу Лещенко Л.В. за ціною екв. 6480 дол США. (а.с.60)
06.01.2017 року автомобіль MERCEDES BENZ 430 AMG, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що є предметом застави за договором про забезпечення виконання зобов`язання за договором позики від 17.02.2014 заставодержателем ОСОБА_3 продано ОСОБА_5 на підставі довіреності ВТР718014 від 17.02.2014, посвідченої приватним нотаріусом Зміїського районного нотаріального округу Лещенко Л.В. ( т.2 а.с.43)
Довіреність ВТР718014 від 17.02.2014, посвідченої приватним нотаріусом Зміїського районного нотаріального округу Лещенко Л.В. видана від імені ОСОБА_4 та ім`я ОСОБА_3 з правом розпоряджатися від імені власника і в його інтересах автомобіль MERCEDES BENZ 430 AMG, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що є предметом застави за договором про забезпечення виконання зобов`язання за договором позики від 17.02.2014, реєстр Нотаріальних дій № 609 строк дії довіреності три роки до 17.02.2017( а.с.69)
Договір застави від 17.02.2014 року вказаного автомобіля,яким забезпечено виконання зобов`язання за договором позики від 17.02.2014 посвідчено тим же приватним нотаріусом Зміїського районного нотаріального округу Лещенко Л.В. в реєстрі від тієї ж дати та під тим же № 609.
ОСОБА_3 не звертала стягнення на року автомобіль MERCEDES BENZ 430 AMG, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що є предметом застави за договором про забезпечення виконання зобов`язання за договором позики від 17.02.2014 у спосіб визначений договором застави, так як вона отримала гроші, що перевищують суму боргу, продавши вказаний автомобіль 06.01.2017 року ОСОБА_5 на підставі генеральної довіреності ВТР718014 від 17.02.2014, посвідченої приватним нотаріусом Зміїського районного нотаріального округу Лещенко Л.В. (т.2 а.с.67
На виконання умов договору доручення ВТР718014 від 17.02.2014, посвідченої приватним нотаріусом Зміїського районного нотаріального округу Лещенко Л.В., ОСОБА_3 грошей, отриманих від покупця автомобіля MERCEDES BENZ 430 AMG , 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , у сумі ( екв.8560 дол. США) ОСОБА_4 не передала, а залишила собі, діючи у власних інтересах, всупереч договору доручення.
Із відповіді приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. від 05.08.2021 № 179/01-16 вбачається, що реалізація предмета застави за договором від 17.02.2014 посвідченого приватним нотаріусом Зміїського районного нотаріального округу Лещенко Л.В, реєстр № 603 в наряді 02-07 відсутня.
Реєстрація предмета застави - автомобіля MERCEDES BENZ 430 AMG, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , під час посвідчення договору застави 17.02.2014 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не проводилась, так як доступ нотаріусу до вказаного реєстру було надано з квітня 2019 (т.2 а.с.55)
Що також підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 69964107 від 22.12.2020 (т.1 а.с.219)
Із відповіді приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. від 31.08.2021 № 306/01-16 вбачається, що за реєстраційним номером нотаріальної дії №604 від 17.02.2014 від імені ОСОБА_4 було посвідчено довіреність на розпорядження транспортним засобом. Ця довіреність знищена в 2020 році, так як строк її дії становив 3 роки ( т.2 а.с.70)
Що підтверджується копією довіреності від 17.02.2014 (т.2 а.с.69)
Відповідно до п. 1.5 Договору застави від 17.02.2014 обтяження предмета застави підлягає внесенню Заставодержателем до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (т.1 а.с.58-59)
Кредитор ОСОБА_3 не виконала п. 1.6 Договору застави від 17.02.2014 сторони домовились, що на період дії цього договору предмет застави зберігається за адресою: АДРЕСА_2 . (т.1 а.с.58-59)
У цьому аспекті, Верховний Суд вважає необхідним зазначити, що положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не визначають такого способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі-покупцю від імені заставодавця, а тому такий спосіб захисту має реалізовуватися заставодавцем (АТ КБ «ПриватБанк») виключно як договірний на умовах, передбачених договором застави рухомого майна, тобто у позасудовому порядку.
Відчуження кредитором предмету застави без письмової згоди заставодавця, а на підставі довіреності від імені боржника ОСОБА_4 про розпорядження автомобілем, який не перебуває у заставі (довіреність не містить застереження про це а.с. 69), не в інтересах довірителя, в своїх (повіреного) інтересах, за ціною, що є суттєво нижчою за ціну, визначену у договорі застави свідчить про недобросовісність кредитора.
Крім того, суд виходить із усталеного цивільного обороту, який базується на недопустимості суперечливої поведінки.
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Цей висновок був застосований у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц (провадження № 14-175 цс 20).
В судовому засіданні представник кредитора пояснив, що оригінал боргової розписки у простій письмовій формі за цим договором знаходиться у кредитора.
Стягувати суму в судовому порядку кредитор наміру не має в зв`язку із закінченням строку давності.
Не дивлячись на невиконане зобов`язання за договором позики у сумі 212160 грн (екв. 8160 дол США) на продовження строку його дії до 17 лютого 2016 (додаткова угода від 16.02. т.1 а.с.182), кредитор ОСОБА_3 не звертає стягнення на заставне майно, а маючи діючу нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження предметом застави через свого чоловіка ОСОБА_6 продає вказаний автомобіль у розстрочку третім особам (а.с. 60)
Доказів про передачу отриманих повіреним ОСОБА_3 коштів власнику автомобіля від його продажі ОСОБА_5 не надано. (а.с. 67-68)
Отже, поведінка позивача ОСОБА_3 є суперечливою при укладенні договору позики від 17.02.2014 із укладенням договору застави та оформленням в той же день генеральної довіреності на розпорядження предметом застави і нездійснення обов`язкової реєстрації обтяження предмету застави та укладенні договору позики від 17.11.2015, де на однаковій за формою розпискою, без забезпечення виконання зобов`язання, при існуванні боргу у сумі близькій до суми позики, знову надає у позику 177000, 00 грн. ( екв.7080 дол. США)
Договір позики від 17.11.2015 укладено на строк до 17.05.2016 при невиконаному зобов`язанні за договором позики від 17.02.2014, строк якого продовжено до 17.02.2016.
За наведеного, дійсною волею сторін при підписанні розписки від 17.11.2015 було продовження строку виконання зобов`язання за забезпеченим заставою договором позики від 17.02.2014, тому первісний позов задоволенню не підлягає.
Щодо зустрічної позовної заяви суд зазначає наступне.
Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Враховуючи, що позивач ОСОБА_3 на час укладення договору купівлі продажі заставного автомобіля Mersedes-Benz 430 AMG, реєстраційний номер НОМЕР_1 , діяла як представник боржника ОСОБА_4 , а предмет застави продала всупереч вимогам ЗУ «Про заставу», про що у рішенні вище наведені мотиви, а отримані з продажі гроші довірителю не віддала, а залишила собі, як кредитору за договором позики, то є підстави для задоволення зустрічного позову.
З цим погодився і представник позивача ОСОБА_3 , заявивши про застосування строку позовної давності ( т.2 а.с.180-181)
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 372/1036/15-ц (провадження 14-252цс18) зроблено висновок, що «виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. За таких обставин, застосування наслідків спливу строку позовної давності можливе за умови наявності порушеного права позивача, тобто обґрунтованості позовних вимог».
Згідно із ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 сформульовано висновок про те, що для визначення початку перебігу позовної давності має значення не лише обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість довідатися про таке порушення. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.
Практика Верховного Суду щодо застосування позовної давності є усталеною.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст. ст. 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз ст. 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту того, що позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся своєчасно за його захистом до суду, недостатньо. Позивачу належить довести не тільки факт незнання про порушене право, а також спростувати презумпцію обізнаності про стан своїх прав, тобто довести наявність об`єктивних обставин, які перешкоджали дізнатись про порушене право.
Строк дії довіреності на розпорядження автомобілем визначено три роки, довіреність посвідчено 17.02.2014, отже ОСОБА_4 могла дізнатись про порушення свого права 18.02.2017 року і в трирічний строк звернутись за судовим захистом.
Однак вона звернулась із зустрічною позовною заявою тільки 01.06.2020, тобто поза межами строку позовної давності.
У звя`язку з наведеним у задоволенні зустрічної позовної заяви необхідно відмовити.
Питання про розподіл судових витрат вирішити у порядку ст. 141 ЦПК України
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України суд ,-
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 307809 (триста сім тисяч вісімсот дев`ять) грн 52 коп - відмовити у повному обсязі.
У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання договору позики безгрошовим та витребування автомобіля - відмовити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12.05.2023.

Суддя: