Справа № 166/975/22 Головуючий у 1 інстанції: Лях В. І.
Провадження № 22-ц/802/306/23 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 09 січня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 15 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №VOPOGK, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 21809,22 доларів США з кінцевим терміном повернення коштів 15.09.2018. Договором передбачено порядок сплати відсотків, комісії та інших витрат.

Оскільки відповідач неналежним чином виконував зобов`язання за кредитним договором, банк звернувся до приватного нотаріуса із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

11.09.2019 приватним нотаріусом було винесено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 17534,20 доларів США.

Оскільки із відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період із дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у виконавчому написі від 11.09.2019, тобто за період з 15.08.2008 по 29.05.2019, то за період після винесення виконавчого напису від 11.09.2019 з 01.03.2020 по 20.11.2021 відповідач має сплатити 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України, що становить 906,73 доларів США, які позивач просив стягнути з відповідача та відшкодувати судові витрати.

Заочним рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 09 січня 2023 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду змінити з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що судовими рішеннями від 20.09.2010 та 19.05.2015 уже вирішувалися вимоги банку про стягнення із відповідача заборгованості за цим кредитним договором і судові рішення звернуто до виконання, а тому повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Проте, такі висновки зроблені помилково, без належного дослідження доказів у справі, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 15.09.2008 між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №VOPOGK, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 21809,22 доларів США з кінцевим терміном повернення коштів 15.09.2018, зі сплатою процентів за його користування, а також визначено штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. Погашення кредиту мало відбуватися щомісячними платежами (а.с.14-19).

Згідно з п.8.3. кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором виступає іпотека будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також укладений 15.09.2008 з ОСОБА_2 договір поруки.

Згідно з вимогами позовної заяви підставою для нарахування і стягнення передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних за період з 01.03.2020 по 20.11.2021 у розмірі 906,73 доларів США позивач зазначає заборгованість за тілом кредиту, визначена приватним нотаріусом при винесенні виконавчого напису від 11.09.2019, нарахована за період з 15.09.2008 по 29.05.2019, у підтвердження чого приєднує цей виконавчий напис (а.с.2-4, 5).

Апеляційний суд доходить висновку, що виконавчий напис не є тим належним, достовірним і допустимим доказом щодо дійсного розміру заборгованості за тілом кредиту з огляду на таке.

Із оприлюдненого у Єдиному державному реєстрі судових рішень рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20.09.2010 вбачається, що з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором №VOPOGK від 15.09.2008, визначену станом на 09.07.2009 у розмірі 156413 грн 11 коп. Судове рішення набрало законної сили.

Цим рішенням встановлено заборгованість за кредитним договором станом на 09.07.2009 у розмірі 20514,54 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 156413,11 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 17912,58 доларів США; по процентах за користування кредитом у розмірі 1428,39 доларів США; по комісії у розмірі 87,51 доларів США; по пені у розмірі 77,95 доларів США та штрафні санкції в сумі 1008,11 доларів США.

У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (дострокове повернення позики) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду України у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звернувшись до суду з позовом про дострокове стягнення із відповідача ОСОБА_1 усієї заборгованості, банк змінив строк виконання зобов`язань за цим кредитним договором, яким у даному випадку є 09.07.2009.

У виконавчому написі нотаріуса від 11.09.2019 зазначено про визначення заборгованості за період з 15.09.2008 по 29.05.2019, що суперечить встановленим обставинам у вище наведеному судовому рішенні та після 09.07.2009 банк безпідставно нараховував передбачені договором проценти, комісію і пеню, розмір заборгованості по яких зазначено у виконавчому написі нотаріуса.

Після ухвалення судом рішення відповідачем вносилися кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, що стверджується приєднаною до позовної заяви випискою по рахунку (а.с.11-13), які зараховувалися банком у погашення боргу на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведеною нормою права визначено, що три проценти річних вираховуються від простроченої суми. Позивачем заявлено позов з підстав визначення простроченої суми саме виконавчим написом нотаріуса, дійсний розмір якої не доведено, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в позові, але при цьому дійшов помилкових висновків щодо підстав для такої відмови, то зазначена обставина відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни мотивувальної частини рішення суду від 09.01.2023 у редакції цієї постанови.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 09 січня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді