Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5921/22 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т.Б.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №274/5921/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2023 року, яке ухвалено під головуванням судді Большакової Т.Б. у м.Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 1 000 грн.

Свій позов обґрунтував тим, що за договором позики передав ОСОБА_2 гроші в сумі 1 000 грн. На підтвердження факту отримання коштів позичальником надана розписка від 02 травня 2020 року на суму 1 000 грн. У розписці відповідач зобов`язався повернути кошти за півроку, але в зазначений термін та до теперішнього часу своє зобов`язання не виконав. Він, будучи не конфліктно налаштованим, неодноразово телефонував, щоб нагадати про сплив терміну повернення боргу, але у відповідь були лише обіцянки, а потім взагалі - повне ігнорування. Він на даний час офіційно не працює, є особою з інвалідністю 1-ої групи, в країні складана ситуація, де знайти підробіток важко.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 1 000 грн.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що не погоджується, що жодними доказами не підтверджено, що він надав кошти в борг не Сидорчуку, а Сироїду, оскільки неодноразово в суді першої інстанції вказував і показував результати розгляду його скарги на поліцію, яка не хотіла займатися його справою. Крім того, до апеляційної скарги додає копію ухвали від 22 червня 2022 року, в якій суд незаконно йому відмовив задовольнити скаргу на поліцію. Вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити йому суму позики згідно з розпискою в розмірі 1 000 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши відповідно до положень ст.367 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 узяв у борг (позичив) у ОСОБА_1 1 000 грн до 20 травня 2020 року (а.с.3).

Отже, змістом розписки підтверджується, що ОСОБА_1 передав грошові кошти ОСОБА_3 в сумі 1 000 грн, а останній зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів (суму позики) до 20 травня 2020 року. Також у розписці прописана дата ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії талону - повідомлення єдиного обліку №12699 Бердичівським РВП ГУНП в Житомирській області 25 липня 2022 року зареєстровано звернення ОСОБА_1 про допомогу у врегулюванні питання повернення коштів, які він позичив ОСОБА_2 два роки тому 14 вересня 2020 року о 12 год за адресою: АДРЕСА_1 та на даний час гроші не повернуті (а.с.5).

За положеннями ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року в справі №369/11450/19 виснувано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги про реєстрацію Бердичівським РВП звернення позивача про допомогу у врегулюванні питання повернення коштів, які він позичив ОСОБА_2 , не доводять існування між сторонами у цій справі договору позики, оскільки на підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем надана розписка, де позичальником зазначений ОСОБА_3 , тобто особа відмінна від відповідача.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додав ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 червня 2022 року про відмову в задоволенні його скарги на бездіяльність посадових осіб Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄДР.

Частинами другою та третьою ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Разом із тим, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

ОСОБА_1 не надав докази неможливості подання до суду першої інстанції копії ухвали слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 червня 2022 року з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Натомість, суд першої інстанції розглянув справу з повідомленням (викликом) сторін, проводилися судові засідання, зокрема, 22 березня 2023 року та 19 квітня 2023 року за участі позивача ОСОБА_1 , який жодних клопотань з цього приводу не заявив (протокол судового засідання №1360139, дія №13; протокол судового засідання №14489218, дія №17).

Оскільки у позивача не було перешкод у наданні суду першої інстанції відповідного доказу, то на стадії апеляційного перегляду його прийняття та дослідження є неможливим.

Із огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів жодними доказами того, що кошти в сумі 1 000 грн надані ним у борг ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 , як зазначено у розписці, наданій позивачем на підтвердження укладення договору позики. Отже, позивач ОСОБА_1 не підтвердив жодними доказами своє право вимагати від відповідача ОСОБА_2 виконання боргового зобов`язання за розпискою, копія якої міститься на аркуші 3 цієї цивільної справи.

Під неналежним відповідачем розуміють такого відповідача, щодо якого судом під час розгляду справи встановлено, що він не є зобов`язаною за вимогою особою. Визначення відповідача, предмета та підстави спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: