Номер провадження: 22-ц/813/686/23
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

За участю секретаря судового засідання: Трофименко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2019 року по цивільній справі за позовною заявою Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року, Другий Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні.

Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2019 року позовну заяву Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні приміщенням задоволено повністю.

Зобов`язано ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , усунути перешкоди у користуванні Другим Київським відділом державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65080, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1, код за ) майном шляхом виселення з нежитлового приміщення гаража, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65080, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1, код за ) судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.10.2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2019 року по цивільній справі № 947/24883/19 за позовом Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області до ОСОБА_1 , третя особа Одеська міська рада про усунення перешкод у користуванні залишено без задоволення. Роз`яснено заявнику, що у разі непогодження з висновком суду, він має можливість оскаржити рішення до Одеського апеляційного суду в загальному порядку. У цьому випадку строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Не погоджуючись із вищевказаним заочним рішеням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2019 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задовлленні позову Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні в повному обсязі.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про судове засідання, призначене на 16.03.2023 року, сторони були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Під час слухання справи, від представника апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 08.09.2022 року надійшло клопотання, у якому представник просить суд розглянути справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає вищезазначеним вимогам, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) був затверджений перелік державного майна України, яке передається у власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

За рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 266-ХХI «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», до переліку державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування, був включений житловий та нежитловий фонд місцевих рад народних депутатів.

Право власності територіальної громади м. Одеси зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 101.

За розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 14.03.2019 р. за № 136/01 р., було узгоджено та дозволено позивачеві - Другому Київському відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області - місце для встановлення тимчасового збірно-металевого гаражу на прилеглій до житлових будинків території за адресою: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 .

Однак, відповідач ОСОБА_1 самовільно зайняв ці місця, навісив власні замки, чим перешкоджає позивачеві у його праві користування.

Ухвалюючи оскаржуване заочне рішення про задоволення позовної заяви Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, районний суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів свого права власності на спірне майно, не заперечив щодо обставин створення ним перешкод позивачеві у користуванні.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, в поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилається на те, що при розгляді справи та при винесені заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2019 року були порушені норми цивільно процесуального законодавства, а саме не повідомлення його, як відповідача про розгляд справи, чим позбавлено його права на подачу відзиву, доказів та спростування доводів позивача. Зокрема, апелянт зазначає, що при розгляді справи не було з`ясовано коло осіб, які мають брати участь у справі, а саме до участі у справі не було залучено іншу особу, яка користується спірним гаражем та з якою КП «ЖКС «Вузівський» було укладено договір про надання послуг ще в 2018 році, а тому ОСОБА_1 вважає, що він є неналежним відповідачем у справі. Також апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення 23.12.2019 року на користь Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області судом не було зясовано, що юридичну особу, яка є позивачем по справі на підставі наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019 року №3173/5 було ліквідовано.

Вказані доводи апелянта є частково обгрунтованими, виходячи з наступного.

Так, безпідставними є твердження апелянта про те, що ухвалюючи оскаржуване рішення 23.12.2019 року на користь Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області судом не було зясовано, що юридичну особу, яка є позивачем по справі на підставі наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019 року №3173/5 було ліквідовано, а тому суд повинен був закрити провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи та матеріалів, які додані до вказаної справи (провадження 6/947/450/20) за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, ОСОБА_1 у липні 2020 року звертався до суду із заявою, у якій просив замінити сторону виконавчого провадження за №61402753, а саме стягувача - Другий Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

За наслідками розгляду вищевказаної заяви ОСОБА_1 , ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 14.08.2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено. У вказаній ухвалі суд дійшов висновку, що Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на теперішній час не ліквідовано, вказана юридична особа зареєстрована ще 20.06.2017 року, тобто в зв`язку з утворенням Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було лише змінено повну назву Другого Київського відділу ДВС м. Одеси (а.с. 25).

Вищевказана ухвала суду, ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржена.

З урахуванням наведенного, доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду також не спростовують.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у вказаній справі було ухвалено заочне рішення. Відповідач ОСОБА_1 участі у розгляді справи не приймав, в матеріалах справи, в порушення вимог цивільно-процесуального законодавства, відсутні будь-які підтвердження про належне сповіщення останнього про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно п.3 ч.3 ст.376 ЦПУ України порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Крім того, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що судом не було з`ясовано коло осіб, які мають брати участь у справі.

Так, за змістом статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі в справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти в задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Звертаючись до суду з позовом, заявник повинен чітко зазначити спосіб захисту, якого він вимагає, та яке право він вважає порушеним, невизнаним чи оспорюваним, чітко вказати ким порушені його права та в чому полягає порушення.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Зазначений висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

В пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 635/7642/16-ц (провадження № 61-42670св18) вказано, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Звертаючись до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , позивач просив усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення фізичної особи ОСОБА_1 із нежитлового приміщення гаража, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 , обгрунтовуючи позов тим, що відповідач самовільно зайняв місце гаражів, навісив власні замки, чим позбавив позивача права користування наданим йому майном.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 зазначав, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки спірним гаражем користується інша особа, із якою КП «ЖКС «Вузівський» уклав договір про надання послуг ще в 2018 році.

Так, на підтвердження вищевказаного, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала до суду клопотання, у якому просила залучити до матеріалів справи копію Договору №8-330 від 26.12.2018 року про надання послуг, який підтверджує, що користувачем гаражу, в тому числі і на час звернення позивача із вказаним позовом є ОСОБА_3 , який не був залучений до участі у справі (а.с. 100-102).

Більш того, зазначене підтверджується і листом начальника Другого Киівського відділу ДВС м.Одеси В.М. Парфентьєва, який долучено до позову, в якому вказано про існування договору у невстановленої особи з ЖКС «Вузівський» на обслуговування уже встановленого гаражу, на місці, яке було виділено в користування позивачу та про те, що вказаний факт потребує додаткової перевірки.

З огляду на викладене, заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_3 , як користувача гаражу, який розташований на спірному місці, та особи, яка наділена правами та обов`язками згідно договору про надання послуг від 26.12.2018 року.

Оскільки заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_3 вони не можуть бути розглянуті судом і вирішені у даному спорі позивача.

Лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд взмозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні слід відмовити через неналежний суб`єктний склад відповідачів.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом подання позову до належних відповідачів.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволенні позовних вимог Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.03.2023 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова