Дата документу 02.05.2023 Справа № 332/858/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 332/858/15 Головуючий у 1 інстанції: Погрібна О.М.
№ 22-ц/807/1072/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Трофимової Д.А.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 27 березня 2023 року по справі за скаргою Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» на дії головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Кеніх Оксани Йосипівни щодо виконання судового рішення у справі №332/858/15-ц,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 27 березня 2023 року скаргу задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Заводського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кеніх О.Й. від 17.02.2022 року про закінчення виконавчого провадження № 49193650.

Виконавчий лист, виданий 10.06.2015 року Заводським районним судом м.Запоріжжя по справі № 332/858/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 4752,50 доларів США, направити до Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) для подальшого стягнення боргу.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2022 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кеніх Оксани Йосипівни щодо виконання судового рішення у справі №332/858/15-ц, в обґрунтування якої зазначало наступне.

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 05.05.2015 року по справі № 332/858/15-ц задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» (на сьогоднішній день АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і з останнього на користь Банку ухвалено стягнути заборгованість у розмірі 4752,50 доларів США, що за курсом 15,76 за 1 долар США, відповідно до розпорядження НБУ від 22.01.2015 року, складало 74 899,40 грн., а також судові витрати в розмірі 749 грн.

10.06.2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя у вказаній справі було видано виконавчий лист і 04.11.2015 року відкрито виконавче провадження за № 49193650.

17.02.2022 року головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кених О.Й. було винесено постанову, з якою Банк зміг ознайомитися лише 19.07.2022 року, згідно з якою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 332/858/15-ц, виданого 10.06.2015 року Заводським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості в розмірі 75 648, 40 грн., на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», закінчено, у зв`язку з повним виконанням рішення суду.

Не погоджуючись з наведеною вище постановою державного виконавця, заявник зазначав, що під час примусового виконання виконавчого листа виданого на підставі рішення суду від 05.05.2015 року у справі № 332/858/15-ц, державний виконавець повинен був керуватися, зокрема положеннями ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», і стягнути з боржника заборгованість за кредитним договором саме в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні, оскільки між сторонами за вказаним договором існували валютні грошові зобов`язання і саме в іноземній валюті судом була стягнута заборгованість.

А отже, стягнення державним виконавцем заборгованості у гривневому еквіваленті не є належним та повним виконанням судового рішення, на що зокрема було звернуто увагу і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц та від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16.

На підставі викладеного, заявник просив визнати незаконною (протиправною) та скасувати постанову головного державного виконавця Заводського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кеніх О.Й. від 17.02.2022 року про закінчення виконавчого провадження № 49193650. Направити виконавчий лист по справі №332/858/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в загальному розмірі 4752,50 доларів США до Заводського ВДВС у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) для подальшого стягнення боргу.

Вирішуючи питання про законність дій державного виконавця, суд пешої інстанції виходив з наступних положень закону.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виходячи з частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

За змістом статті 192 Цивільного кодексу України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ст. 524 ЦК України).

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, суд першої інстанції зробив висновок, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини третьої цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

В апеляційній карзі боржник зазначає, щзо рішенням суду було визначено еквівалент іноземної валюти у гривнях, який не підлягає коригуванню.

Такі доводи не є переконливими, позаяк у судвому рішенні зазначено про стягненя з відповідача грошової суми у доларах США, та не зазначено, що ця сума має бути сягнена у еквіваленті, який існував на час ухвалення судового рішення.

За таких обставин стягував правомірно заперечував проти стягнення боргу у еквіваленті гривня-долар, який існував на час ухвалення рішення в 2015 році, без урахування того, що боржник тривалий час не виконував судове рішення, за яким мав сплатити саме долари США.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, виданим Заводським районним судом м. Запоріжжя на підставі рішення суду від 05.05.2015 року, яким було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 4 752,50 доларів США, що за курсом 15,76 за 1 долар США, відповідно до розпорядження НБУ від 22.01.2015 року, складало 74 899, 40 грн.

Тобто, як правильно зазначив суд першої інстанції, визначаючи характер грошового зобов`язання, суд вирішив стягнути з боржника грошові кошти саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

У разі виникнення суперечностей або непорозумінь з приводу тратуваннясудовго рішення, державний виконавець мав можливість звернутися до суду з заявою про роз`яснення судового рішення, а тлумачити самостійно його зміст.

За таких обставин суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дав належну оцінку доказам по справі, вірно встановив характер спірних правовідносин і обґрунтовано зробив висновок про наявність правових підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 27 березня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 9 травня 2023 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

Д.А. Трофимова