Номер провадження: 22-ц/813/1109/23
Справа № 519/24/20
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини, за участю третьої особи Служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області,-

ВСТАНОВИВ:

ІІ ОПИСОВА ЧАСТИНА

Дворнічен Сергій Васильович звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовом про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що ОСОБА_1 з 18.01.2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який був розірваний на підставі рішення Южного міського суду Одеської області від 19.05.2017 року. Під час шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем відносини значно погіршились, та відповідач почала чинити позивачу опір у спілкуванні із сином, у зв`язку із чим він був вимушений звернутись до Южненської міської ради із заявою про встановлення графіку зустрічей із сином, якому на той момент було три роки. За результатами розгляду заяви позивача, Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради наданий висновок, відповідно до якого позивачу встановлений графік зустрічей із сином в присутності матері дитини та за попереднім узгодженням з нею щонеділі з 09:00 до 13:00 та в святкові дні з 15:00 до 19:00. Вищезазначений висновок був затверджений рішенням Виконавчого комітету Южненської міської ради від 31.10.2017 року №940.

Однак, відповідач ігнорувала встановлений графік, та продовжувала перешкоджати позивачу у спілкуванні із дитиною. При зверненні позивача до відповідача із проханням побачитись із сином, відповідач знаходила безліч причин, щоб позивач не побачився із сином навіть у визначенні рішенням Комісії дні, інколи відповідач взагалі не відповідала на дзвінки позивача та повідомлення, у зв`язку із чим позивач не міг дізнатися про здоров`я, самопочуття, настрій та загальний стан сина. Від спільних знайомих позивач довідався, що його колишня дружина працює у м. Одесі, а тому вона, проживаючи у м. Южне, кожного дня зрання від`їжджає до міста Одеси та повертається вже пізно у вечері, тому дитина більшість свого часу знаходиться із бабусею.

Враховуючи дані обставини, та з метою мирного вирішення цього питання, позивач знову звернувся до Южненської міської ради із заявою, у якій просив призначити інший графік для його зустрічей із сином з урахуванням зручного часу для його матері, а також розглянути можливість зустрічей з дитиною без присутності матері.

Однак, за результатами розгляду заяви позивачу було надіслано відповідь від 11.01.2018 року №38/03-24, у якій зазначено, що ним документально не підтверджено невиконання відповідачем графіку зустрічей з малолітнім сином. Тому Комісія ухвалила компромісне рішення, що для встановлення фактів невиконання матір`ю дитини графіку побачень з батьком, спеціалісти служби у справах дітей будуть фіксувати ці факти у телефону режимі.

В подальшому відповідач продовжувала ігнорувати встановлений графік зустрічей та чинити позивачу опір у спілкуванні з дитиною. У зв`язку із цим позивач неодноразову телефонував до служби у справах дітей для здійснення фіксації фактів перешкоджання, однак, станом на сьогоднішній день питання залишилось не вирішеним. Відповідач продовжує перешкоджати у зустрічах із дитиною, ігнорує дзвінки та повідомлення, не допускає позивача до участі у вихованні сина.

Враховуючи постійні перешкоди зі сторони відповідача у спілкуванні із сином, а також у зв`язку і тим, що відповідач взагалі не давала позивачу будь-якої інформації стосовно його сина та, зокрема, його місця перебування, позивач, після безлічі спроб добровільного урегулювання спору, звернувся із заявою до Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області. Однак, за результатами розгляду заяви, позивач отримав відповідь від Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, що після проведення перевірки доводів, зазначених у заяві, не встановлено наявності кримінального чи адміністративного правопорушення, у зв`язку із чим позивачу рекомендовано звернутися до органів опіки та піклування або до суду.

Позивач просив суд визначити способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення зустрічей з дитиною: щотижня у неділю з 12.00 години до 20.00 години без присутності матері дитини; через кожний тиждень з ночівлею з 16.00 години суботи до 20.00 години неділі без присутності матері дитини; щорічно взимку у період канікул, строком не менше 5 днів поспіль спільного відпочинку без присутності матері дитини, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини, за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинку та про подальше перебування дитини; щорічно влітку у період канікул строк не менше 30 днів поспіль спільний відпочинок без присутності матері, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дитини; щорічно навесні у період канікул строк не менше 4 днів поспіль спільний відпочинок без присутності матері, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дитини; щорічно восени у період канікул строк не менше 4 днів поспіль спільний відпочинок без присутності матері, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дитини; через кожний рік у день народження дитини без присутності матері з 15.00 до 19.00, починаючи з 2021 року; у разі хвороби дитини без обмеження часу відвідування до 20.00 год у присутності матері за місцем проживання дитини з матір`ю; щорічно у непарний рік на перший день ОСОБА_4 вихідних спільний відпочинок з ночівлею без присутності матері з 16.00 години першого дня Пасхальних вихідних до 20.00 години наступного дня за місцем проживання батька дитини, починаючи з 2021 року; щорічно у парний Новий рік спільний відпочинок з ночівлею без присутності матері з 16.00 години 31 грудня до 20.00 години наступного дня за місцем проживання батька, починаючи з 2022 року.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини, за участю третьої особи Служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області задоволено частково.

Визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкуванні з ним шляхом встановлення днів зустрічей батька з дитиною без участі матері ОСОБА_2 :

- щотижня у неділю з 12.00 години до 20.00 години,

- щорічно у період зимових, весняних, осінніх канікул протягом 3 (трьох) днів спільний відпочинок,

- щорічно у період літніх канікул протягом 30 (тридцяти) днів спільний відпочинок, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дитини,

- дні народження дитини, святкові дні за попередньою домовленістю з матір`ю.

26 квітня 2021 року ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу на рішення Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2021 року, відповідно до якої апелянт просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

При цьому посилаючись на те, що судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме - відмова у призначенні судової психологічної експертизи.

Оскільки ухвала суду першої інстанції про відмову у призначенні експертизи у відповідності до ст. 353 ЦПК України оскарженню не підлягає, апелянт виклав заперечення на вказану ухвалу до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Необхідність призначення експертизи вмотивовано тим, що спілкування позивача з малолітньою дитиною має відбуватись виключно у її присутності, оскільки спілкування у такому віці без матері створює стресові ситуації для дитини, дитина після побачень із батьком стає нервовою, звинувачує матір у розладах з батьком, побоюється відібрання батьком у матері, що потребує часу для заспокоєння та налагодження стосунків.

Зазначене, на думку апелянта, негативно впливає на стан психологічного здоров`я дитини.

Встановлення цієї обставини потребує спеціальних знань в галузі дитячої психології, оскільки особисті, протилежні за змістом пояснення позивача та відповідача не дають змогу суду встановити дійсний стан взаємовідносин дитини з батьками.

Виходячи з викладеного, апелянт вважає, що рішення суду необхідно скасувати, призначити експертизу в суді апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення з урахуванням висновків цієї експертизи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.05.2021 року провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Южногоміського суду Одеської області від 03 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини, за участю третьої особи Служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.05.2021 року справу призначено до розгляду.

02 травня 2023 рока на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, відповідно до якої останній просив:

зобов`язати ОСОБА_2 передавати ОСОБА_1 дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для систематичних побаченнь без участі матері ОСОБА_2 , щотижня у суботу з 10 до 14 години та щотижня у неділю з 09.00 години до 13.00 години;

зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити спілкування ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою мобільного зв`язку, відео в месенджерах соціальних мереж, та додатків Вайбер, Телеграм, Вотсап, тощо.

При цьому посилаючись на те, що наразі справа з 26.04.2021 року, тобто більше двох років, перебуває в Одеському апеляційному суді, чергове судове засідання призначене на червень 2023 року. За час знаходження справи і в суді першої та апеляційної інстанцій відповідач продовжує чинити перешкоди у спілкуванні дитини з позивачем, в період військового стану у державі, через що тривалий час батько та дитина не можуть відновити нормальний родинний контакт. Вказане завдає позивачу значні страждання, стрес, апатію, оскільки він любить сина та сумує за ним, а також дитина любить та сумує за батьком, тривалий розгляд справи та невизначеність негативно вливає на його емоційний стан та стан дитини, яка штучно позбавлена батьківського спілкування.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що тривалий розгляд справи у судах не повинен негативно впливати на тісні родинні зв`язки між батьком та дитиною та відкладати на невизначений час спілкування один з одним, більш того, сам відповідач погоджується на спілкування батька з сином у неділю та святкові дні, про що зазначила у своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, для усунення порушень інтересів дитини, що полягає у безперешкодному контакті з кожним із батьків, і інтересів батька, який має право на вільне безперешкодне право на особисте спілкування з дитиною, вважає за необхідне звернутись з заявою про забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача надавати позивачу дитину для систематичних побачень щотижня у суботу з 10 до 14 години та щотижня у неділю з 09.00 години до 13.00 години та можливість спілкування за допомогою мобільного зв`язку, додатків, месенжерів, тощо.

Розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову здійснюється за правилами, встановленими ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із заявленим клопотанням, матеріалами справи, вважає, що клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог є встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини.

Заходи забезпечення позову, що полягають у визначенні часу побачення дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи проживає окремо від дитини, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з одним із її батьків на час вирішення по суті спору.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення суду. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20), від 29 вересня 2021 року в справі №490/1087/21 (провадження №61-12931св21).

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною, відсутність випадків, що обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини і саме під час вирішення даного спору підлягають доведенню твердження позивача про здійснення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, що не може бути вирішено під час розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів дійшла висновку про доцільність забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача надавати позивачу дитину для систематичних побачень щотижня у суботу з 10 до 14 години та щотижня у неділю з 09.00 години до 13.00 години та можливість спілкування за допомогою мобільного зв`язку, додатків, месенжерів, тощо.

Колегією суддів приймається до уваги те, що позивач є військовим та дія на території України військового стану також ускладнює спілкування позивача з дитиною.

Суд вважає що спілкування батька з дитиною буде сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між ними, відповідатимуть інтересам як батька, так і дитини, та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

При цьому, побачення, спілкування за допомогою мобільного зв`язку батька та дитини є співмірним заходом забезпечення позову, не порушуватиме прав відповідача та не призведе до негативних наслідків для останньої з огляду на наявність між батьками дитини спору про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Аналізуючи надані позивачем докази, суд доходить висновку, що заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 149, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Зобов`язати ОСОБА_2 передавати ОСОБА_1 дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для систематичних побаченнь без участі матері ОСОБА_2 , щотижня у суботу з 10 до 14 години та щотижня у неділю з 09.00 години до 13.00 години;

Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити спілкування ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою мобільного зв`язку, відео в месенджерах соціальних мереж, та додатків Вайбер, Телеграм, Вотсап, тощо.

Найменування сторін:

позивач (стягувач): ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач (боржник): ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення до виконання ухвали - один рік.

Виконання ухвал з питань забезпечення позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе