Провадження № 22-ц/812/296/23 Головуючий суду першої інстанції Волкова О.І.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року м. Миколаїв Справа № 2-681/2011

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Лівшенку О.С.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Волкової О.І., в залі судового засідання в м. Южноукраїнськ, повний текст якої складено 27 січня 2023 року, за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність виконувача обов`язків начальника Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ганни Черненко,

В С Т А Н О В И В:

29 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність в.о. начальника Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ганни Черненко (далі начальник Южноукраїнського ВДВС).

Доводи заяви обґрунтовано тим, що рішенням Южноукраїнського міського суду від 13 жовтня 2011 року у справі № 2 -681/2011 задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Банк), стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 25 лютого 2008 року № 010/01-04/09-108 у сумі 701 107,81 грн.

17 листопада 2011 року представником Банку отримані виконавчі листи.

Із відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 04 листопада 2021 року вбачається, що арешт усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського Міністерства управління юстиції (далі Южноукраїнський ВДВС) від 12 грудня 2011 року у виконавчому провадженні № 30292631.

Стягувачем у вищезазначеному виконавчому провадженні є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а виконавче провадження завершено.

Під час розгляду Южноукраїнським міським судом Миколаївської області справи № 486/1356/20 про зняття арешту з нерухомого майна у виконавчому провадженні № 30292631 Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі АТ «Райффайзен Банк Аваль») повідомило суду, що воно не має у даній справі матеріального або процесуального інтересу, оскільки уклало договір відступлення права вимоги і більше не є стягувачем у виконавчому провадженні № 30292631.

Окрім того, стягувач за рішенням Южноукраїнського міського суду від 13 жовтня 2011 року у справі № 2-681/2011 також відсутній, жодна особа, яка мала право вимоги за цим рішенням суду до Южноукраїнського ВДВС не зверталась, отже й відсутні правові підстави для арешту усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 .

Неналежним виконанням своїх обов`язків під час винесення постанови про завершення виконавчого провадження є, те що державний виконавець не вчинив процесуальних дій, спрямованих на зняття арешту з майна боржника, що призвело до порушення майнових прав ОСОБА_1

08 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Южноукраїнського ВДВС із заявою про існування поза межами будь-якого виконавчого провадження арештів, накладених на належне їй майно.

Листом від 25 листопада 2021 року № 16572 Южноукраїнський ВДВС відмовив ОСОБА_1 у задоволенні вказаної вище заяви з підстав того, що за даними АСВП спецпідрозділ не може однозначно ідентифікувати виконавче провадження № 30292631.

Отже існують обставини, за яких виконавче провадження № 30292631 завершено, стягувач претензій до боржника не має, а заходи обтяження при завершенні виконавчого провадження не скасовані державним виконавцем в супереч частині 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 не має статусу боржника, проте арешт з її нерухомого майна не знятий і вважається таким, що накладено поза межами будь-якого виконавчого провадження.

За таких обставин державний виконавець Южноукраїнського ДВС зобов`язаний в установлені чинним законодавством строки прийняти рішення про зняття арешту з усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 .

Виконавче провадження № 30292631 було знищено за строком давності. Арешт нерухомого майна ОСОБА_1 існує поза межами будь-якого виконавчого провадження. Бездіяльність в.о. начальника Южноукраїнського ВДВС Ганни Черненко та відмова у вчинення виконавчих дій зняття арешту з нерухомого майна призводить до грубого порушення майнових прав та інтересів ОСОБА_1 , створює реальну перешкоду у розпорядженні її нерухомим майном.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати протиправною бездіяльність в.о. начальника Южноукраїнського ВДВС Ганни Черненко. Зобов`язати в.о. начальника Южноукраїнського ВДВС Ганну Черненко усунути порушення майнових прав ОСОБА_1 шляхом вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 30292631. Скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 грудня 2011 року у виконавчому провадженні № 30292631 винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Пугач І.І.

Скасувати рішення від 16 грудня 2011 року про накладення обтяжень арешту нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке внесено реєстратором в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та вчинено запис № 11973034. Зняти арешт нерухомого майна ОСОБА_1 накладений постановою від 12 грудня 2011 року у виконавчому провадженні № 30292631.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 січня 2013 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що скаржниця є боржником у вказаній цивільній справі. Борг на сьогодні за рішенням суду не погашено. Скаржник подала скаргу на бездіяльність начальника Южноукраїнського ВДВС Ганни Черненко через 10 років. Скаржник та її представник не довели суду обґрунтованості подання скарги.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати та постановити нову, якою задовольнити вимоги скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали виконавчого провадження № 30292631 знищено, перевірити факт виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області у справі № 2-681/2011 є неможливим.

На підставі припущення, начальник державної виконавчої служби, у своїх запереченнях вказала, що борг за рішенням суду ОСОБА_1 не погашено, тому як вважає представник відділу державної виконавчої служби, немає підстав для задоволення її скарги. Як вбачається з матеріалів справи, доказів начальник відділу державної виконавчої служби до суду не надала і обставини викладені в запереченнях не підтвердила.

Суд першої інстанції, опираючись лише на заперечення та припущення надані до суду начальником Южноукраїнського ВДВС Ганни Черненко робить висновки про те, що скаржник є боржником і борг за рішення суду не погашено. При цьому суд встановив, що матеріали цивільної справи № 2-681/2011 на 120 аркушах не містять будь-яких даних щодо видачі виконавчого листа.

До того ж з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 04 листопада 2021 року вбачається, що ідентифікаційний код боржника є НОМЕР_1 . В той час як дійсним кодом ОСОБА_1 є НОМЕР_2 . Свій ідентифікаційний код ОСОБА_1 жодного разу не змінювала. Зазначене свідчить про те, що у виконавчому провадженні № 30292631 боржником є зовсім інша особа.

Суд першої інстанції не дослідив вказаних обставин, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

Матеріали справи № 2-681-2011 не містять будь-яких даних щодо видачі виконавчого листа.

ОСОБА_1 дізналась про наявність в минулому та завершення виконавчого провадження № 30292631 лише 04 листопада 2021 року отримавши відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 04 листопада 2021 року.

08 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернулась до Южноукраїнського ВДВС із заявою про існуючі поза межами будь-якого виконавчого провадження арешти, накладені на майно ОСОБА_1 .

Листом від 25 листопада 2021 року ОСОБА_1 отримала відповідь на свою заяву.

Отже, лише 25 листопада 2021 року скаржник дізналась про порушення своїх законних прав та інтересів в результаті протиправної бездіяльності відділу ДВС.

Окрім того, через знищення матеріалів виконавчого провадження № 30292631 не можливо встановити зміст постанови про закінчення виконавчого провадження від 26 червня 2012 року та наявність в ній або відсутність рішення державного виконавця про зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не враховано висновків викладених у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 210/1072/15-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 і статтю 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На день слухання справи від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи належним чином. Через засоби електронного зв`язку на адресу суду начальник Южноукраїнського відділу ДВС надіслана клопотання про слухання справи без участі представника відділу. З огляду на зазначене та відповідно до приписів частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом та матеріалами справи встановлено, що Южноукраїнський міський суд Миколаївської області 13 жовтня 2011 року ухвалив рішення, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 701 107,81 грн.

17 листопада 2011 року представником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було отримано виконавчий лист (а.с. 122).

За інформацією у наданих суду запереченнях на скаргу керівником Южноукраїнського ВДВС Ганни Черненко встановлено, що у відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження № 30292631 з виконання виконавчого листа, виданого 17 листопада 2011 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області у справі № 2-681/2011, за яким з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягала стягненню заборгованість у сумі 701 107,81 грн.

За цим виконавчим провадженням: 12 грудня 2012 року виконавче провадження було відкрито. При відкритті виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1

26 червня 2012 року виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого документу завершено на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 статті 47 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV«Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, про що винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Між тим боржником виконавчий збір до теперішнього часу не сплачено.

На сьогодні матеріали виконавчого провадження, відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, знищені.

Відомостей про сплату ОСОБА_1 (боржником) виконавчого збору, а також коштів, стягнутих за рішенням суду у розмірі 701 107,81 грн немає.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 04 листопада 2021 року зазначено, що стосовно нерухомого майна ОСОБА_1 існує обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, здійсненого державним реєстратором на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 грудня 2011 року у виконавчому провадження 30292631, яка винесена державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Пугач І.І. Об`єкт обтяження конкретне майно не визначено, арешт на все нерухоме майно.

Згідно зі статтею 11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина 5 статті 47 Закону № 606-XIV).

Приписами статті 49 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Частиною 2 статті 50 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б настати правові наслідки, передбачені частиною 2 статті 50 Закону № 606-XIV.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника, оскільки стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15; від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17; від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09, від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17.

Як на підставу апеляційного оскарження заявник посилається на неврахування судом першої інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 210/1072/15-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, відповідно до якого незняття виконавчою службою арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Проте зазначені заявником підстави апеляційного оскарження не знайшли свого підтвердження, оскільки правовідносини у зазначених як приклад справах, та у справі, яка переглядається, не є подібними.

Зокрема у справі № 210/1072/15-ц встановлено, що на підставі виконавчого листа № 210/1072/15-ц, виданого 07 липня 2015 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та в порядку здійснення виконавчих дій 10 липня 2015 року було накладено арешт на майно боржника АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та оголошено заборону на його відчуження.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку".

За правилами пункту 3-1 частини 1 статті 49 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника у зв`язку з чим державним виконавцем 31 грудня 2015 року було закінчено виконавче провадження ВП № 48095441 по виконавчому листу № 210/1072/15-ц.

Отже, у справі № 210/1072/15-ц виконавче провадження було закінчено, а у справі, що розглядається виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону № 606-XIV у зв`язку з чим Закон № 606-XIV передбачає різні правові наслідки щодо зняття арешту з майна боржника.

В іншій справі № 817/928/17 суди встановили, що виконавче провадження органом державної виконавчої служби здійснювалося у зв`язку зі стягненням з боржника за рішенням суду до Державного бюджету України заборгованості за ввізним митом та податку на додану вартість. На момент вирішення справи борг за виконавчими провадженнями у позивача відсутній; виконавчі листи повернуто на підставі пунктів 2 та 5 частини 1 статті 47 Закону № 606-XIV, а матеріали виконавчих проваджень знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання у встановленому законом порядку.

Водночас у цій справі суди встановили, що заявник не виконала рішення суду про стягнення з неї на користь банку заборгованості у розмірі 701 107,81 грн. Оскільки арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню, то у випадку невиконання виконавчого документа про стягнення з боржника коштів, немає підстав для зняття арешту з майна боржника.

Щодо розбіжностей ідентифікаційного коду боржника інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, то в цій інформації помилково зазначено ідентифікаційний код боржника за цим же кредитним договором ОСОБА_2 НОМЕР_1 , проте всі інші дані стосуються саме ОСОБА_1 , що свідчить про те, що у виконавчому провадженні № 30292631 боржником є саме ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 21 березня 2023 року.