ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3876/23 Справа № 202/2378/23 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1 адвоката Гелетія Максима Тарасовича,

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2023 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Якуба Юрій Антонович про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, який одночасно поданий із позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними, шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку площею 0,0809 га, кадастровий номер :04:077:0021, яка знаходиться за тією ж адресою, обґрунтовуючи заяву тим, що предметом спору по справі є договір дарування житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 17 липня 2020 року та договір дарування земельної ділянки площею 0,0809 га, кадастровий номер :04:077:0021 від 17 липня 2020 року, які відповідач уклала на користь доньки позивача ОСОБА_3 та вже після подачі до суду ним позовної заяви про розірвання шлюбу за для уникнення спору з ним, де предметом розгляду судом позовних вимог можуть бути вимоги про поділ майна подружжя щодо цих об`єктів власності, та без урахування наявності переобладнаних об`єктів нерухомості та нових об`єктів, що не відображені в технічній документації, тобто, за основу взяті відомості, станом на 1988 рік, тоді як у 2015 році позивач за власні кошти збудував інший будинок поряд з тим, що був подарований відповідачеві у 1988 році.

Позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження об`єктів нерухомого майна, що унеможливить в подальшому реалізацію його прав та законних інтересів в разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2023 року заяву задоволено в повному обсязі.(а.с.22,23,42-44).

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Гелетія М.Т. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, зазначивши при цьому, що судом не було залучено до участі у справі фактичного титульного власника спірного майна ОСОБА_3 , майнові права якої обмежуються цією ухвалою; не було встановлено фактичної реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у цій справі на користь позивача, не з`ясовано всі обставини справи. Разом з цим апелянт зазначає, що ухвала суду про забезпечення позову прийнята в день подання позову до суду позивачем, однак протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви, судом повернута позивачеві зазначена позовна заява без вирішення питання скасування забезпечення позову, та заходи забезпечення позову продовжують діяти, а в силу п.13 ст.158 ЦПК України, хоча б і з повернення позовної заяви, такі заходи належить скасувати суду першої інстанції, чого виконано не було (а.с.27-29).

ОСОБА_2 20 квітня 2023 року, на виконання вимог ст. 360 ЦПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає ухвалу суду правомірною, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом позову є оскарження договору дарування житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 17 липня 2020 року та договору дарування земельної ділянки площею 0,0809 га, кадастровий номер :04:077:0021 від 17 липня 2020 року, які укладені ОСОБА_1 на користь доньки позивача ОСОБА_3 , яка, в свою чергу, на момент звернення позивача до суду з цим позовом є власницею зазначеного майна.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Колегія суддів наголошує на тому, що судом першої інстанції, при вирішенні питання про забезпечення позову не було з`ясовано власника майна, щодо якого застосовані заходи забезпечення позову. Натомість, як вбачається із матеріалів справи, права та майнові інтереси власниці спірного майна ОСОБА_3 прямо зачипаються вжиттям заходів забезпечення позову, ухвалених судом у цій справі, при тому, що види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог та лише у разі необхідності і бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Судом першої інстанції з ухваленням таких заходів забезпечення позову не було надано належну правову оцінку зазначеним вище обставинам, що може призвести до порушення прав і законних інтересів ОСОБА_3 , яка, згідно матеріалів позовної заяви, не є учасником цієї справи, адже метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій саме відповідача, якою у справі є ОСОБА_1 , щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення, при цьому суд першої інстанції не враховано, що спірне майно, на яке просив накласти арешт позивач, відповідачеві на праві власності не належить.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Враховуючи те, що вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, однак створює невиправданих обмежень ОСОБА_3 в її майнових правах на спірне майно, враховуючи при цьому, що відповідач, до якої позивач пред`явив позовні вимоги, не є власником спірного майна та її права цією ухвалою суду аж ніяк не обмежуються, а питання щодо залучення до участі у справі власника майна судом першої інстанції не вирішено у встановленому ст. 51 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі в цій частині заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду прийнята з порушенняґм норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з направленням матеріалів заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,0809 га, кадастровий номер :04:077:0021, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська для продовження розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гелетія Максима Тарасовича задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2023 року скасувати.

Матеріали заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,0809 га, кадастровий номер :04:077:0021, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 направити до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська для продовження розгляду відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженнню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: Н.М.Деркач Т.Р.Куценко