Справа № 461/2030/22 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/2144/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Колич Х.Б.

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника прокуратури Яворського Я.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Львівської обласної прокуратури на рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Свої вимоги мотивує тим, що 10.08.2017 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер кримінального провадження № 0000269 за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Львівської митниці ДФС при здійснені митного оформлення автомобіля BMW 5200 Xdrive, що належить ОСОБА_3 без перевірки надходження на рахунок митниці плати у розмірі 141 426,77 грн., що вказує на наявність в діях працівників Львівської митниці ДФС ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України. Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є висновок службового розслідування Львівської митниці ДФС № 92/76-17 від 02.08.2017 щодо посадових осіб Львівської Митниці ДФС (в т. ч. начальника управління фінансування бухгалтерського обліку та звітності - головного бухгалтера Процак Н.Я.). Постановою про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення у кримінальному провадженні від 25.04.2018, винесеною прокурором Замараєвим Р.М., змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000269 від 10.08.2017 з ч.1 ст. 364 КК України на ч.1 ст. 367 КК України.

25.04.2018 їй вручено повідомлення про підозру у вчиненні службової недбалості, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. 27.04.2018 старшим прокурором групи прокурорів - заступником начальника другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Львівської області молодшим радником юстиції Замараєвим Р.М. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000269 від 10.08.2018 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, який направлено до суду.

Вироком Галицького районного суду м. Львова (справа № 461/3150/18) від 23.12.2020, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 26.04.2021, визнано ОСОБА_1 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні нею кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 367 КК України та виправдано за ч. 1ст. 367 КК України через відсутність в її діянні складу даного кримінального правопорушення.

Позивачка зазначає, що за наявністю кримінального провадження та внаслідок притягнення до дисциплінарної відповідальності, в кінцевому результаті, під тиском керівництва вона змушена була подати заяву про звільнення та на підставі наказу Львівської митниці ДФС від 23.10.2017 № 757-0 була звільнена з роботи, що спричинило значних душевних страждань, та явно порушило її нормальні життєві зв`язки.

Вказувала, що їй завдано значної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, переживаннях, які виявились внаслідок перебування у стані безперервного нервового стресу, невизначеності, що було поштовхом для звільнення її з роботи, явно вплинуло на ділову репутацію позивачки, як працівника державної служби, яка пропрацювала на той час у державних органах більше 28 років, з яких 15 років обіймала керівні посади.

У період з 25.04.2018, тобто з дати повідомлення про підозру по 26.04.2021, тобто по дату набрання вироку законної сили пройшло 36 місяців та щодо ОСОБА_1 безпідставно застосовувались заходи кримінального провадження, здійснювалось незаконне кримінальне переслідування, що підтверджується виправдувальним вироком суду.

Впродовж всього періоду досудового розслідування та судового провадження за наявністю таких обставин позивачка стверджує, що зазнала душевних страждань, внаслідок постійних переживань, нервових стресів, що спричинило насторогу, тривогу, емоційні реакції при згадуванні, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення.

Період, продовж якого ОСОБА_1 перебувала незаконно під слідством та судом, триває з 25.04.2018 по 26.04.2021, тобто 36 місяців і 1 (один) день. З врахуванням наведених обставин позивачка вважає, що виходячи із розумності та справедливості розрахунок моральної шкоди слід здійснювати із розміру, що перевищує мінімальну заробітну плату (6500,00 грн) - 10 000,00 грн та просила стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 360 333,33 грн. Окрім цього, просила стягнути 35 135, 13 грн. за період досудового розслідування, коли їй не було повідомлено про підозру, тобто період з 10.08.2017 по 09.02.2018, що становить 5 місяців і 15 днів, адже вона знала про існування такого кримінального провадження, яке стосувалося її безпосередньо, та перебувала у стані безперервного стресу.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 28.07.2022 позов задоволено частково.

Стягнуто за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 грошові кошти за завдану їй моральну шкоду у розмірі 234 000, 00 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що апелянту завдано значну моральну шкоду за наслідками незаконного притягнення апелянта до кримінальної відповідальності, яке базувалось на надуманих обвинуваченнях, що полягає у душевних стражданнях, переживаннях, яке виразилось у перебуванні апелянта у тривалому нервовому, емоційному стресі, у стані невизначеності, погіршенням можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, здійснення додаткових зусиль для організації свого життя, а також полягає у приниженні честі і ділової репутації.

З врахуванням вищенаведених обставин апелянт переконаний та вважає, що виходячи із розумності та справедливості розрахунок моральної шкоди, слід здійснювати із розміру, що перевищує мінімальну заробітну плату (6500,00 грн) - 10 000,00 грн. Однак, суд першої інстанції встановлюючи вищенаведені обставини та погоджуючись про їх існування прийшов до помилкового висновку про необхідність обчислення розміру моральної шкоди виходячи із мінімальної заробітної плати, яка на дату винесення такого рішення становила 6500,00 грн, оскільки апелянт вважає, що за наявності в сукупності наведених вище обставин розрахунок розміру моральної шкоди виходячи із мінімальної заробітної плати не буде відповідати принципам розумності та справедливості та є значно заниженим.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Рішення суду також оскаржила Львівська обласна прокуратура.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що діючим законодавством чітко передбачена процедура реабілітації осіб, відносно яких винесено виправдувальний вирок, шляхом повідомлення про це трудовий колектив, в якому працює виправдувальна особа чи /або за її місцем проживання, а також щодо спростування відомостей про кримінальне обвинувачення (відповідальність) в засобах масової інформації при наявності відповідного прохання (вимоги) виправдувальної особи. Проте, із позовної заяви не вбачається, чи зверталась позивачка до відповідних органів із проханнями (вимогою) про її реабілітацію перед колегами, сусідами та в засобах масової інформації, співслужбовцями тощо.

Наголошує, що в матеріалах справи в недостатній мірі наведені докази для критичної оцінки того, що завдані позивачці душевні та психічні страждання свідчать про погіршення стану здоров`я позивачки, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, в стосунках з іншими людьми, ступінь зниження престижу, ділової репутації, часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану і інші негативні моменти та впливи, спрямовані на порушення нормальних стосунків з оточуючими людьми, а також суттєве обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат для їх відновлення до попереднього стану, що передував моменту притягнення до кримінальної відповідальності. Немає також жодного аргументовано - логічного пояснення доводам позивачки і тому факту, що позивачка не пройшла конкурс на заміщення посади заступника Департаменту інфраструктури та бухгалтерського обліку ДПС України через кримінальне провадження, яке мало місце стосовно позивачки, оскільки конкурс відбувався вже після постановлення судом виправдального вироку.

Звертає увагу на те, що запобіжний захід стосовно ОСОБА_1 не обирався. Питання про відсторонення від займаної посади не вирішувалося та після внесення даних до ЄРДР по вищезгаданому кримінальному провадженні позивачка ще певний період продовжувала працювати на займаній посаді. Відтак, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння їй моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою.

Просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та заперечили проти задоволення апеляційної скарги Львівської обласної прокуратури, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.Представник прокуратури Яворський Я.Т. підтримав апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури з підстав, зазначених у ній, та заперечив проти задоволення скарги ОСОБА_1 . Представник Державної казначейської служби України у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, хоча були належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, тому його неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за його відсутності.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури Державна казначейська служба Україна підтримала скаргу відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 10.08.2017 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер кримінального провадження 0000269 за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Львівської митниці ДФС при здійснені митного оформлення автомобіля BMW 5200 Xdrive, що належить ОСОБА_3 , без перевірки надходження на рахунок митниці плати у розмірі 141 426,77 грн, що вказує на наявність в діях працівників Львівської митниці ДФС ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 Кримінального кодексу України (а. с. 22 т.1).

Постановою про закриття кримінального провадження від 17.11.2017 слідчим в особливо важливих справах другого слідчого відділу прокуратури Львівської області Рубцовим В.В. вирішено кримінальне провадження за № 0000269 від 10.08.2017 закрити у зв`язку із відсутністю в діяннях посадових осіб Львівської митниці ДФС, в тому числі начальника управління фінансування бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера Процак Н.Я. та головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 Львівської митниці ДФС Сироти О.І. ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 Кримінального кодексу України (а. с. 23-36 т.1).

Постановою про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 01.12.2017, винесеною прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Замараєвим Р.М., постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу прокуратури Львівської області Рубцова В.В. від 17.11.2017 про закриття кримінального провадження № 0000269 від 10.08.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 Кримінального кодексу України скасовано (а. с. 37-38 т.1).

Постановою про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження від 09.02.2018, винесеною прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Замараєвим Р.М., виділено з матеріалів кримінального провадження № 0000269 від 10.08.2017 за ч.1 ст. 364 Кримінального кодексу України в окреме провадження за № 0000054 від 09.02.2018 року за ч.1 ст. 367 Кримінального кодексу України (а.с. 39-41 т.1).

Постановою про закриття кримінального провадження від 09.02.2018, винесеною слідчим в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління прокуратури Львівської області Рубцовим В.В., кримінальне провадження № 0000269 від 10.08.2017 закрито у зв`язку із відсутністю в діяннях посадових осіб Львівської митниці ДФС, в тому числі начальника управління фінансування бухгалтерського обліку та звітності - головного бухгалтера Процак Н.Я. та головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 Львівської митниці ДФС Сироти О.Г. ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.364 Кримінального кодексу України, тобто на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 42-56 т.1).

Постановою про визначення підслідності від 09.02.2018, винесеною прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Замараєвим Р.М., визначено підслідність кримінального провадження у кримінальному провадженні № 0000054 від 09.02.2018 з ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 367 КК України за Сихівським ВП ГУ НП у Львівській області (а.с. 57-58 т.1).

Постановою про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення органу досудового розслідування від 10.04.2018, винесеною заступником прокурора Львівської області Борейко Г.Д., доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000054 від 09.02.2018 слідчому відділу прокуратури Львівської області (а.с. 59-60 т.1).

Постановою про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 11.04.2018 прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Замараєва Р.М. постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу прокуратури Львівської області Рубцова В.В. від 09.02.2018 про закриття кримінального провадження №0000269 від 10.08.2017 за ознакам кримінального провадження передбаченого ч.1 ст. 364 КК України скасовано (а.с. 61-62 т.1).

Постановою про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 11.04.2018, винесеною прокурором Замараєвим Р.М. вирішено матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000269 від 10.08.2017 року за ч.1 ст. 364 Кримінального кодексу України та у кримінальному провадженні № 0000054 від 09.02.2018 року за ч.1 ст. 367 Кримінального кодексу України об`єднано в одне провадження, з матеріалами внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000269 (а. с.63-64 т.1).

Постановою про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення у кримінальному провадженні від 25.04.2018, винесеною прокурором Замараєвим Р.М., змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000269 від 10.08.2017 з ч.1 ст. 364 КК України на ч. 1 ст. 367 КК України (а.с. 65-66 т.1).

25.04.2018 ОСОБА_1 вручено повідомлення про підозру у вчиненні службової недбалості, а саме в неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України (а.с. 67-70 т.1).

27.04.2018 старшим прокурором групи прокурорів - заступником начальника другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Прокуратури Львівської області молодшим радником юстиції Замараєвим Р.М. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000269 від 10.08.2018 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 367 КК України (а. с. 73-77 т.1).

03.05.2018 до Галицького районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000269 від 10.08.2017, згідно якого ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України.

Вироком Галицького районного суду м. Львова (справа № 461/3150/18) від 23.12.2020 визнано ОСОБА_1 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, виправдано ОСОБА_1 за ч.1 ст. 367 КК України через відсутність в її діянні складу даного кримінального правопорушення (а.с. 78-94 т.1).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду (справа № 461/3150/18) від 26.04.2021 апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури Замараєва Р.М. залишено без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 23.12.2020 відносно ОСОБА_1 без змін (а.с. 95-106).

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина друга зазначеної статті).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Встановивши, що ОСОБА_1 незаконно перебувала під слідством та судом протягом значного періоду часу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачці було завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої вона набула на підставі постановленого щодо неї виправдувального вироку суду.

Посилання Львівської обласної прокуратури в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено спричинення їй моральної шкоди, не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Районний суд правильно виходив із того, що період перебування позивачки ОСОБА_1 під слідством і судом слід визначати з 25.04.2018 (дня вручення ОСОБА_1 підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України) до 26.04.2021 (набрання законної сили вироком Галицького районного суду м. Львова від 23.12.2020) і такий становить 36 місяців.

З метою визначення мінімального розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно застосував розмір мінімальної заробітної плати на час вирішення справи судом першої інстанції 6500,00 грн та обґрунтовано визначив, що гарантований мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці, становить 234 000, 00 грн.

Також суд правильно відмовив у відшкодуванні моральної шкоди на користь позивачки за період досудового розслідування кримінального провадження № 0000269 до моменту вручення ОСОБА_1 повідомлення про підозру, оскільки до цього часу позивачка не була в статусі підозрюваної.

Доводи апеляційної скарги Львівської обласної прокуратури про те, що сума моральної шкоди має розраховуватися виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з січня 2017 року.

Проте сума відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачці, не є її посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні.

На правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VІІІ не поширюється (постанова Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 522/6228/19, провадження № 61-10596св21).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 16.03.2023

Головуючий

Судді