РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року

м. Рівне

Справа № 559/1823/22

Провадження № 22-ц/4815/373/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструк С.В., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ТзОВ "Волинь Край",

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 - адвокатом Мацеєм Анатолієм Михайловичем на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 грудня 2022 року (ухвалене у складі судді Панчука М.В.; повний текст рішення виготовлено 27.12.2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь Край" про визнання угод не дійсними,-

в с т а н о в и в :

04 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ТзОВ "Волинь Край" про визнання угод недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.09.2016 року між ним та ТзОВ "Волинь Край" було укладено Додаткову угоду № 338 до Договору оренди землі №338 від 10.03.2007 року, згідно із якою змінено орендодавця в Договорі оренди землі на правонаступника ОСОБА_1 .

Сторони домовилися, що орендна плата за Договором нараховується з дня підписання даної Додаткової угоди.

Також, 16.09.2016 року між ним та ТзОВ "Волинь Край" було укладено Додаткову угоду № 338 до Договору оренди землі №338 від 10.03.2007 та викладено пункт 4.1 в наступній редакції: "п.4.1. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі готівкою через касу орендаря з письмовим підтвердженням орендодавцем факту одержання готівки в день її одержання. Розмір орендної плати у рік становить 5389,89 грн, що складає 3% від нормативної грошової оцінки Земельної ділянки".

09.09.2019 року між ним та ТзОВ "Волинь Край" була укладена угода про дострокове розірвання Договору оренди землі № 338 від 10.03.2007 року.

Вважає, що вказані угоди є недійсними, оскільки були укладені без згоди його піклувальника.

Пояснює, що розпорядженням голови Дубенської РДА № 83 "Про надання статусу дитини-сироти" від 05.02.2016 року йому було надано статус дитини-сироти.

Розпорядженням голови Дубенської РДА №с 148 "Про встановлення піклування над дитиною-сиротою" від 01.03.2016 року було призначено його піклувальником ОСОБА_2 .

Вважає, що він не мав права самостійно від свого імені підписувати вказані додаткові Угоди як дитина-сирота, якій було призначено піклувальника.

Його піклувальник ОСОБА_2 ніколи не знала про існування спірних додаткових договорів, а тому ніколи не схвалювала вказані спірні додаткові договори.

Додає, що підпис на угодах подібний до його підпису, але йому не належить.

Просив суд визнати недійсними дві Додаткові угоди до Договору оренди землі №338 від 10.03.2007 та визнати недійсною укладену 09.03.2019 року Угоду про дострокове розірвання Договору оренди землі №338 від 10.03.2007, а також стягнути з відповідач судові витрати у справі.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 грудня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь Край" про визнання угод не дійсними відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що сам факт укладання Додаткових угод 16.09.2016 до Договору оренди землі №338 від 10.05.2007 року не суперечив інтересам неповнолітнього ОСОБА_1 , не звужував його права і свободи та не погіршував майновий стан, чи обмеження існуючого права дитини на той час. ОСОБА_2 , була присутня під час укладення оспрюваних правочинів ОСОБА_1 , спільно з позивачем отримувала оренду плату та не мала до орендаря жодних претензій.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Мацей А.М. оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, ОСОБА_1 будучи неповнолітнім над яким встановлено піклування, зобов`язаний був отримати дозвіл органу опіки та піклування на укладення спірних угод.

Піклувальник ОСОБА_2 не надавала згоду на укладення її підопічним оскаржуваних угод та не схвалювала вказані спірні додаткові договори.

Відсутні докази підписання ОСОБА_2 відомості на виплату грошей № 145 від 26.10.2016 року.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

Позивач та його представник - адвокат Мацей А.М. у судове засідання апеляційного суду не з"явилися. Вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи. Заяв чи клопотань про відкладення судового розгляду не надходило.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16 вересня 2016 року між ОСОБА_1 (на час виникнення спірних правовідносин був неповнолітнім) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь-Край" укладено Додаткову угоду №338 до Договору оренди землі №338 від 10 березня 2007 року, згідно якої змінено сторону орендодавця в Договорі оренди землі №338 від 10 березня 2007 року у зв`язку із переходом права власності на земельну ділянку площею 4,228 га, що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акта ЯА 027765 від 17.12.2004 до її спадкоємця ОСОБА_1 (а.с. 10).

Крім того, 16 вересня 2016 року між ОСОБА_1 (на час виникнення спірних правовідносин був неповнолітнім) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь-Край" укладено Додаткову угоду №338 до Договору оренди землі №338 від 10 березня 2007 року, згідно якої пункт 4.1 Договору оренди землі викладено в наступній редакції: "п.4.1. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі готівкою через касу орендаря з письмовим підтвердженням орендодавцем факту одержання готівки в день її одержання. Розмір орендної плати у рік становить 5389,89 грн., що складає 3% від нормативної грошової оцінки Земельної ділянки" (а.с. 11).

09 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь-Край" укладено Угоду про дострокове розірвання Договору оренди землі №338 від 10 березня 2007 року (а.с. 12).

Предметом спору в даній справі є визнання недійсним додаткових угод № 338 до Договору оренди землі № 338 від 10 березня 2007 року від 16 вересня 2016 року та Угоди про дострокове розірвання Догвоору оренди землі № 338 від 10.03.2007 року від 09 вересня 2019 року, укладені між неповнолітнім ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь-Край", з підстав відсутності волевиявлення позивача на укладення даної угоди та відсутності згоди піклувальниці ОСОБА_2 на укладення таких правочинів.

Неповнолітня особа відповідно до частини другої статті 32 ЦК України вчиняє правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування.

Згідно частини першої статті 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) або піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу: правочин уважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 03 серпня 2020 року в справі № 167/867/17 (провадження № 61-17092св18) зроблено висновок: "для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду… Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом".

Укладання Додаткових угод 16.09.2016 до Договору оренди землі №338 від 10.05.2007 не суперечило інтересам неповнолітнього ОСОБА_1 , не звужувало його права і свободи та не погіршувало майновий стан, чи обмеження існуючого права дитини на той час.

За встановлених судам першої інстанції обставин, на які позивач ОСОБА_1 посилався в обґрунтування позову, підстав для висновку про порушення його прав у момент вчинення оспорюваних правочинів немає.

Вищенаведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 282/20/17 (№ 61-368св17).

Окрім того, як роз`яснено Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 303/5942/17 (провадження № 61-43001св18) тлумачення статті 222 ЦК України свідчить, що:

правочин який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника конструюється як оспорюваний;

правочин, який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника, може бути схвалений;

схвалення правочину, вчиненого неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, має місце, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні правочину. Тобто схвалення правочину припускається, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник довідавшись про правочин не заявили претензію іншій стороні;

по своїй суті схвалення правочину виключає можливість задоволення позову про визнання правочину вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника недійсним.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, позивач не довів, що: його піклувальник ОСОБА_2 дізнавшись про вчинення правочину, протягом одного місяця заявили претензії ТзОВ "Волинь Край"; оспорюваним правочином порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду з позовом про визнання оспорюваного правочину недійсним.

Більше того, допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 , яка попереджалася судом про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань, пояснила, що під час підписання спірних Додаткових угод до Договору оренди землі №338 від 10.03.2016, була присутня піклувальник неповнолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , що не спростовано будь-якими іншими доказами.

Саме піклувальник неповнолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надала ТзОВ "Волинь Край" свідоцтво про право власності на земельну ділянку (витяг), свідоцтво про право на спадщину, свідоцтво про народження, свій паспорт та код, які були необхідні для укладення оспрюваних договорів.

ОСОБА_2 , як піклувальник ОСОБА_1 , отримувала орендну плату за користування належною ОСОБА_1 на праві приватної власності земельною ділянкою, що підтверджується зокрема відомістю на виплату грошей №145 від 26.10.2016 року (а.с. 41).

Таким чином, ОСОБА_2 схвалила правочин, вчинений ОСОБА_1 за межами його цивільної дієздатності, оскільки не заявила претензію іншій стороні у строк, встановлений ст. 221 ЦК України.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 - адвокатом Мацеєм Анатолієм Михайловичем залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 грудня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24 березня 2023 року.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.