Справа №345/4018/22
Провадження № 2/345/116/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2023 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Гинда Т.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Войнилівської селищної ради про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що перебувала з відповідачем ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 .

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.06.2013 шлюб між ними був розірваний, а дитина залишилася проживати разом з матір`ю. Позивач вказує, що відповідач як до народження дитини, так і після нього спільно з нею та сином не проживає, дитину не відвідує, не займається його вихованням та утриманням, не цікавиться його навчанням, не сплачує аліменти з грудня 2021 року по травень 2022 року.

Враховуючи інтереси дитини на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Войнилівської селищної ради від 06.10.2022 було винесено висновок, яким вирішено за доцільне позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до малолітнього сина.

Тому позивач просить суд врахувати зазначене та позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина, а також стягнути з нього на її користь судові витрати.

Ухвалою суду від 05.12.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання.

27.12.2022 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він вказав, що перебував з ОСОБА_1 в шлюбі, однак сімейне життя у них не склалося, тому шлюб між ними був розірваний, син залишився проживати з колишньою дружиною. Перший рік після розірвання шлюбу позивач дозволяла відвідувати сина та займатися його вихованням. Неодноразово, коли не було чим добратися до с. Протеси, він ночував в будинку ОСОБА_1 . Однак відколи позивач почала проживати спільно з іншим чоловіком, то заборонила йому відвідувати сина, вчиняла скандали, говорила що син хворий. Ображала його та не пускала в хату. Він намагався відвідати сина в школі, однак позивач погрожувала вчительці викликати поліцію та заборонила їй дозволяти спілкуватися з сином. Щоб не травмувати дитину він вирішив відмовитися від зустрічі з дитиною доки син не підросте.

Відповідач вказав, що є інвалідом 2-ї групи дитинства та отримує пенсію, з якої сплачує аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі, а перерахування коштів здійснюється безпосередньо пенсійним фондом. Вказує, що надана ОСОБА_3 довідка про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів є неправдивою, на підтвердження чого надав довідку Галицького ВДВС м. Львів від 22.12.2022 про відсутність в нього заборгованість.

Також ОСОБА_3 зазначив про свою незгоду з висновком органу опіки та піклування Войнилівської селищної ради про доцільність позбавлення його батьківських прав, так як він складений без належної перевірки та базується виключно на голослівних твердженнях позивача. Вказує, що до нього телефонувала представник комісії Войнилівської селищної ради та повідомила, що йому слід прибути на засідання комісії. Однак з`явитися на засідання комісії, де розглядалося питання про позбавлення його батьківських прав він не зміг, так як перебував у цей час на стаціонарному лікуванні. Відповідач зазначив, що хоче виховувати сина та утримувати його до повноліття, а тому просить суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Ухвалою від 05.01.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

13.01.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 вказала на безпідставність тверджень відповідача про те, що вона забороняла йому відвідувати сина та проживала з іншим чоловіком, так як вони не підтверджені жодними доказами. Також вважає голослівним пояснення відповідача, що він намагався відвідувати сина в школі, однак вона заборонила вчительці дозволити спілкування з дитиною та погрожувала їй, так як це спростовується характеристикою, виданою Перекосівською початковою школою. Вважає, що відповідач таким чином намагається вигородити себе та створити позитивний образ батька. Також вказує, що засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Войнилівської селищної ради відбулося 06.10.2022, тобто до перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, а рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ухвалене 03.11.2022, тобто вже після закінчення лікування, а тому відповідач зазначає недостовірну інформацію. Тому просить суд задоволити її позов у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Лопух З.Я. позов підтримали в повному обсязі та просили його задоволити.

Відповідач та його представник адвокат Форович С.М. заперечили проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов. При цьому, представник зазначив, що відповідач бажає брати участь у вихованнніта житті дитини, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, згідно практики Верховного Суду України.

Представник Служби у справах дітей Войнилівської селищної ради Гинда Т.З. зазначила в судовому засіданні про підставність позову та просила врахувати при ухваленні рішення висновок органу опіки та піклування.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.07.2011, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6 (а.с. 4, 6).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.06.2013 шлюб між сторонами був розірваний (а.с. 5).

Згідно довідок № 526 від 15.11.2022 та № 49 від 09.02.2022, виданих виконкомом Войнилівської селищної ради малолітній ОСОБА_6 проживає разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 здійснює за ним догляд (а.с. 12, 13).

З акту обстеження умов проживання від 15.09.2022 вбачається, що в будинку за вказаною вище адресою створено задовільні умови для проживання та розвитку дитини (а.с. 7).

Також з наданої Перекосівською початковою школою характеристики на дитину ОСОБА_6 вбачається, що мама приділяла належну увагу вихованню сина, приймала активну участь у житті класу і школи, систематично відвідувала батьківські збори, забезпечувала дитину необхідним та якісним приладдям. За час навчання ОСОБА_5 у школі батько не відвідував навчальний заклад (а.с. 8).

Позивач вказала у позовній заяві, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків та не сплачує аліменти на утримання сина, які визначені рішенням суду. На підтвердження цього твердження ОСОБА_1 надала довідку від 26.08.2022 № 36000 про неотримання аліментів, з якої вбачається, що за період з грудня 2021 по травень 2022 вона не отримувала аліменти за виконавчим листом № 0908/3924/2012 від 14.08.2012, що видав Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (а.с. 14).

Разом з тим, у відповіді Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 22.12.2022 В-17 № 51215, наданій на заяву відповідача, зазначено, що вони просять не брати до уваги вказану вище довідку, оскільки на час звернення ОСОБА_1 із заявою про її видачу не працювала автоматизована система виконавчого провадження, а тому довідка про неотримання аліментів була видана старшим державним виконавцем, опираючись на заяву стягувачки. Згідно виконавчого провадження аліменти з доходу боржника (пенсії) стягуються щомісячно, на підтвердження чого надали довідку про розмір отриманих аліментів та копії платіжних доручень (а.с. 32-45).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не ухиляється від сплати аліментів на сина та належним чином виконує свій обов`язок щодо його утримання.

Орган опіки та піклування Войнилівської селищної ради відповідно до рішення виконавчого комітету від 03.11.2022 № 107 надав висновок, в якому зазначив, що вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9-10). Даний висновок був винесений за відсутності батька ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16).

Відповідно до п.18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

З досліджених матеріалів справи та з пояснень учасників судового засідання вбачається, що участь батька у вихованні та утриманні дитини дійсно була недостатньою. В даному випадку відсутність належної участі відповідача в житті сина та у його вихованні пов`язана з тим, що після розірвання шлюбу дитина залишилися проживати з матір`ю в с. Протеси Калуського району Івано-Франківської області, що значно віддалено від місця проживання відповідача, а також з негативними відносинами, які склалися між сторонами.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_3 являється інвалідом 2-ї групи та регулярно сплачує аліменти на утримання дитини у визначеному рішенням суду розмірі, заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За таких обставин суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування Войнилівської селищної ради щодо можливості позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його сина, оскільки даний висновок був прийнятий без участі відповідача, без врахування всіх обставин, є необґрунтованим та в цілому не відповідає праву дитини бачитися з батьком.

Таким чином, проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні та безсумнівні докази свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками стосовно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю, однак, враховуючи поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, а також його слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання сина і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням останнім батьківських обов`язків.

У зв`язку із відмовою в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 гривень слід віднести на рахунок позивача.

Позивач не позбавлений в майбутньому права на повторне звернення до суду з аналогічним позовом у разі небажання відповідача після цього змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків.

На підставі наведеного та керуючись ст. 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Войнилівської селищної ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та що у випадку ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню сина він може бути позбавлений батьківських прав.

Покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 27.03.2023.

Головуючий