Справа № 545/3395/22
Провадження № 2/545/823/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2023 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: Потетій А.Г.,

за участю секретаря: Явдоченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Гардіан», про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди посилаючись на те, що 20 лютого 2022 року приблизно о 5 год. 25хв., на 348-му км. автодороги Київ-Харків-Довжанський поблизу с. Копили Полтавського району Полтавської області водій ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи вантажним автомобілем «Volvo FH 42» д.н.з. НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом «Burg» д.н.з. НОМЕР_2 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок ДТП пішохід, ОСОБА_5 , помер на місці пригоди.

Внаслідок вказаної події позивачу було завдану непоправної моральної шкоди та тяжких глибоких душевних страждань внаслідок загибелі дружині, чоловіка, а дітям батька, що вже жодним чином неможливо виправити.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄДРДР за №000000088.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортного засобу «Volvo FH 42» д.н.з. НОМЕР_1 була забезпечена полісом 206878049 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Гардіан». Страхова сума за полісом № АР/206878049 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн.

29 червня 2022 р. позивачка звернулася до відповідача з заявами про страхову подію та заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП (мінімальна заробітна станом на 20.02.2022 р., становила 6 500,00 грн.) 12*6500,00 грн. - 78000,00 грн., витрати на поховання в розмірі 24800,00 грн., та на утримання у розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП 36* 6 500,00 грн. = 234 000,00 грн., оскільки позивачка, є матір`ю малолітніх дітей, які перебувала на утримання свого батька ОСОБА_5 .

Відповідач, частково провів виплату страхового відшкодування в розмірі 168400,00 грн.

Відповідно до пояснень відповідача в телефонному режимі сума страхового відшкодування становить 50% відповідальності водія ЗТЗ, тобто пославшись на поділ страхового відшкодування навпіл, а саме: моральна шкода 78 000,00 грн./50% = 39 000,00 грн.,

витрати на поховання 24 800,00 грн./50% = 12 400,00 грн.,

витрати на утримання 234 000,00 грн./50% = 117 000,00 грн., а тому сума страхового відшкодування на думку відповідача становить 50% від загального розміру страхового відшкодування, саме 168 400,00 грн.

Позивач категорично не погоджується з позицією відповідача та з розміром отриманого страхового відшкодування та просить стягнути з відповідача всю суму страхового відшкодування.

У судове засідання позивачі та їх представник - адвокат Синюк С.Л. не з`явилися, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та прохали задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд спарив без її участі, проти задоволення позову заперечувала, прохала відмовити у його задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом, 20 лютого 2022 року приблизно о 5 год. 25хв., на 348-му км. автодороги Київ-Харків-Довжанський поблизу с. Копили Полтавського району Полтавської області водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи вантажним автомобілем «Volvo FH 42» д.н.з. НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом «Burg» д.н.з. НОМЕР_2 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок ДТП пішохід, ОСОБА_3 , помер на місці пригоди, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 24.02.2022 року серії НОМЕР_3 .

Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄДРДР за №000000088, яке було закрите постановою від 30.04.2022 року.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження №0000088 від 30.04.2022 р., вбачається, що причиною ДТП від 20.02.2022 р. було грубе порушення пішоходом ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України, а саме стояв на смузі для руху, приблизно посередині, із піднятими до гори руками, при цьому знаходився у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня, та своїми діями наразив на небезпеку своє життя і здоров`я. Тим самим ОСОБА_3 створив умови, за яких водій автомобіля був позбавлений можливості уникнути зіткнення. Водночас, у діях водія ТЗ - ОСОБА_6 будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, не вбачається, що і слугувало підставою для закриття кримінального провадження стосовно зазначеної особи.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Volvo FH 42» д.н.з. НОМЕР_1 була забезпечена полісом 206878049 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Гардіан».

29 червня 2022 р. позивачка звернулася до відповідача з заявами про страхову подію та заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП (мінімальна заробітна станом на 20.02.2022 р., становила 6 500,00 грн.) 12*6500,00 грн. - 78000,00 грн., витрати на поховання в розмірі 24800,00 грн., та на утримання у розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП 36* 6 500,00 грн. = 234 000,00грн., оскільки позивачка, є матір`ю малолітніх дітей, які перебувала на утримання свого батька ОСОБА_3 .

Відповідач, частково провів виплату страхового відшкодування в розмірі 168400,00 грн.

Як зазначено позивачкою в позовній заяві, сума страхового відшкодування становить 50% відповідальності водія ЗТЗ, а саме: моральна шкода 78 000,00 грн./50% = 39 000,00 грн.,

витрати на поховання 24 800,00 грн./50% = 12 400,00 грн.,

витрати на утримання 234 000,00грн./50% = 117 000,00 грн., а тому сума страхового відшкодування на думку відповідача становить 50% від загального розміру страхового відшкодування, саме 168 400,00 грн.

З копій свідоцтва про шлюб та свідоцтв про народження дітей вбачається, що позивачка є дружиною ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є його дітьми.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст. 1168 ЦК України).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Разом з тим, полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-206878049 з зазначенням лімітів відшкодування сум страхового відшкодування суду не надано.

Таким чином, за встановлених обставин справи, ПАТ «СК Гардіан» як страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, страховик набуває права зворотної вимоги до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

При цьому, оскільки, позивачу заподіяно шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а не взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, то відповідальним за заподіяну шкоду є лише особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).

Враховуючи той факт, що виникнення ДТП від 20.02.2022 року була наслідком саме грубої необережності пішохода, що полягала у грубому порушенні Правил дорожнього руху України, а також, що шкода була завдана внаслідок дії автомобіля, тобто джерела підвищеної небезпеки, що зумовлює безвинну відповідальність водія ОСОБА_4 , Відповідач, керуючись ч.2 ст. 1193 ЦК України та п.36.3 ст. 36 Закону №1961-IV, здійснив розподіл страхового відшкодування відповідно до кількості учасників ДТП.

Необхідність врахування грубої необережності потерпілого при визначені розміру відшкодування відповідає усталеним та узгодженим правовим висновкам, які містяться у постановах Верховного Суду: постанова по справі №607/15258/19 від 27.01.2021р., постанова по справі №373/2298/17 від 18.03.2021р., постанова по справі №166/1292/20 від 21.07.2021 року.

У відповідності до п. 35.1 ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування та визначені п. 35.2 цієї статті документи.

Відповідно до п.35.2. до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди,- у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є)відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

У відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: -у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України, страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону,- МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до п.27.3. ст. 27 Закону №1961-IV, - страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2022 року становила 6500 гривень.

Пунктом 27.2. ст. 27 Закону встановлено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: зокрема чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) інвалідам - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи Іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Зміст поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Так, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , є малолітніми дітьми потерпілого, тобто останні перебували на утриманні загиблого батька.

При цьому, позивачем не надано доказів повного переліку осіб, що мають право на отримання відшкодування моральної шкоди. Так, позивачем не доведено відсутність у позивача батьків, які мають право на страхове відшкодування.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Враховуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ПрАТ «Страхова компанія «Гардіан» задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем в обґрунтування понесених витрати на професійну правничу допомогу адвоката на загальну суму 8000,00 грн. не надано жодних доказів на підтвердження зазначеного розміру витрат а також у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог підлягають віднесенню за рахунок позивачки зазначені витрати.

Витрати по сплаті судового збору підлягають віднесенню за рахунок держави, згідно ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 14, 23, 32, 56, 62, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 19, 28, 133, 184, 187, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити з задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Гардіан», про стягнення страхового відшкодування.

Витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 8 000,00 грн. віднести за рахунок позивачки.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: А.Г. Потетій