Справа №464/2789/23
пр № 2/464/982/23
У Х В А Л А

03 травня 2023 року м.Лвьів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Шашуріна Г.О. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору,

у с т а н о в и л а:

Позивач звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визнати недійсним договір купівлі продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Ялиця» (), укладений 15 вересня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Шашуріній Г.О.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя дійшла наступного висновку.

За приписами ч.1 ст.18 Закону «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, перш за все цивільних, господарських та адміністративних між собою. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до ст.19 ЦПК України (справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Нормами ч.2 ст.4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юрисдикція господарських судів визначена ст.20 ГПК України, за змістом п.4 ч.1 якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Відповідно до ст.113 ЦК України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.

Згідно з ст.140 ЦК України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване однією або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділено на частки. Особливості діяльності товариств з обмеженою відповідальністю встановлюються Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Виходячи з положень ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України. Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.

Як урегульовано ч.1 ст.96-1 ЦК України, права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.

Учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом: 1) брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку юридичної особи і одержувати його частину (дивіденди), якщо така юридична особа має на меті одержання прибутку; 3) у випадках, передбачених законом та установчим документом, вийти з юридичної особи; 4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, паїв та інших об`єктів цивільних прав, що засвідчують участь у юридичній особі, у порядку, встановленому законом; 5) одержувати інформацію про діяльність юридичної особи у порядку, встановленому установчим документом; 6) одержати частину майна юридичної особи у разі її ліквідації в порядку та у випадках, передбачених законом, установчим документом (право на ліквідаційну квоту). 4. Учасники юридичних осіб можуть також мати інші права, встановлені статутом та законом (ч.3 ст.96-1 ЦК України).

Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав (ч.6 ст.96-1 ЦК України).

Предметом спірних договорів купівлі-продажу є частки у статутному капіталі ТзОВ «Ялиця», тобто відповідні права й обов`язки стосовно участі у діяльності та управлінні товариства з обмеженою відповідальністю, отриманні прибутку від господарської діяльності, з огляду на що відносини щодо відчуження цих прав за своєю правовою природою є корпоративними відносинами щодо володіння, користування й розпорядження належними корпоративними правами у господарському товаристві.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про існування у цій справі спору, що виник з правочину щодо частки у статутних капіталах товариства з обмеженою відповідальністю, який відповідно до п.4 ч.1 ст.20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарських судів.

При цьому відповідно до цієї норми процесуального права справи у спорах щодо правочинів, що стосуються акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав у юридичній особі, незалежно від суб`єктного складу таких справ, підлягають розгляду господарськими судами. Винятком є спори щодо правочинів, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав та обов`язків, які мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів позовної заяви не вбачається існування між сторонами сімейних чи спадкових правовідносин. Отже спірні правовідносини щодо відчуження часток в статутному капіталі ТзОВ «Ялиця» не є пов`язаними ні з сімейними, ні зі спадковими правами та обов`язками сторін.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спір у цій справі щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, виник з корпоративних відносин, є господарсько-правовим і підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Саме така позиція сформульована у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20; від 01 червня 2021 року у справі № 910/2388/20; від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як передбачено п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки заявлені вимоги позивача не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Постановлення даної ухвали не є обмеженням у доступі позивача до правосуддя, оскільки остання не обмежена у можливості вирішення спору в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.ст.186, 258-261, 353 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору.

Роз`яснити позивачу його право на звернення з даними вимогами в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів згідно з вимогами ст.ст.351-356 ЦПК України.

Повне судове рішення складено та підписано 03 травня 2023 року.

Суддя Г.О.Шашуріна