ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/5911/18 Номер провадження 22-ц/814/1414/23Головуючий у 1-й інстанції Назаренко О.В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді : Хіль Л.М.,

Суддів : Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

Секретар: Бродська В.О.,

За участі: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою адвоката Малойвана Євгена Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області, треті особи: Відділ державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_4 , про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням шляхом виселення, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання рішення та договору про охорону спадкового майна недійсним.

Апеляційний суд заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив усунути йому перешкоди у праві користування житловим приміщенням, визнавши ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, скасувавши реєстрацію її проживання за адресою АДРЕСА_1 , виселити ОСОБА_3 із вказаного домоволодіння; визнати рішення Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 09 червня 2015 року про охорону спадкового майна та договір від 19 червня 2015 року між Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області та ОСОБА_3 про охорону спадкового майна недійсними, зобов`язавши Мереф`янську міську раду Харківського району Харківської області укласти з ОСОБА_1 угоду про охорону спадкового майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначав, що йому на праві власності належить частина житлового домоволодіння АДРЕСА_1 .

Вказував, в домоволодінні АДРЕСА_1 була зареєстрована ОСОБА_4 .

Також вказував, що в спірному будинку була зареєстрована ОСОБА_3 за згодою ОСОБА_4 .

Зазначав, що право власності за ОСОБА_4 на 36/100 частин житлового домоволодіння АДРЕСА_1 було зареєстровано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2010 року згідно якого визнано договір купівлі-продажу дійсним, визнано за ОСОБА_4 право власності на 36/100 частин житлового домоволодіння та зобов`язано КП «ХМБТІ» зареєструвати право власності на житлове домоволодіння.

Вказане рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року, а в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зазначав, що ОСОБА_4 знято з місця реєстрації по АДРЕСА_1 .

Вказував, що реєстрація проживання сторонньої людини - ОСОБА_3 порушує його права власника частини домоволодіння. Він постійно сплачує комунальні платежі, які нараховуються відповідно кількості зареєстрованих осіб, обслуговує територію ділянки та домоволодіння.

У знятті з реєстраційного обліку відповідача йому було відмовлено.

Зазначав, що рішенням Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 09 червня 2015 року про охорону спадкового майна надано ОСОБА_3 дозвіл на користування (проживання) житловим будинком реєстрації по АДРЕСА_1 який є спадковим майном, з метою збереження його до оформлення спадкових прав спадкоємців або визнання спадщини відумерлою. 19 червня 2015 року між Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області та ОСОБА_3 укладено договір охорони спадкового майна.

Також вказував, що спадкодавець ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше ніж за шість місяців до рішення виконкому та до укладання договору про охорону спадкового майна.

Таким чином, спірні рішення та договір укладені в термін, коли час для прийняття спадщини вже закінчився, при укладанні такої угоди слід було врахувати наявність співвласника саме цього майна. З ним, як із співвласником, не узгоджували це питання, не повідомили про прийняття такого рішення.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Виселено ОСОБА_3 із домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 09 червня 2015 року про охорону спадкового майна визнано незаконним та скасовано.

Визнано договір від 19 червня 2015 року між Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області та ОСОБА_3 про охорону спадкового майна недійсним.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив адвокат Малойван Є.І. який діє в інтересах ОСОБА_3 просив рішення місцевого суду скасувати з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що факт проживання у будинку літ. ОСОБА_6 який наразі немає власника жодним чином не стосується прав позивача, який користується будинком літ. « а-1» та жодних прав його не порушує.

Зазначає, що звертаючись до суд з вимогою про виселення позивач не зазначає, у зв`язку із чим виникла така необхідність.

Вказує, що ОСОБА_3 проживає у житловому будинку літ. « Б-1» у складі домоволодіння АДРЕСА_1 з 17.11.2010 року та по теперішній час, іншого житла немає, а тому місцевий суд дійшов передчасного висновку про її виселення, оскільки таке виселення можливе лише за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло переслідує легітимну мету, визначену п.2 ст. 8 Конвенції та є необхідним у демократичному суспільстві.

Зазначає, що тривале проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції, а тому її виселення є неправдивим втручанням в приватну сферу особи та порушує права на повагу до житла.

Вказує, що місцевий суд повинен був у рішенні зазначити інше постійне житлове приміщення, що надається особі яку виселяють.

Зазначає, що рішення Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 09 червня 2015 року про охорону спадкового майна жодним чином не стосується прав позивача, оскільки він не є спадкоємцем після ОСОБА_5 .

У січні 2021 року в системі «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу адвоката Малойвана Є.І. який діє в інтересах ОСОБА_3 в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Учасники судового процесу були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток на їх електронні адреси.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц

В судовому засіданні ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Представник ОСОБА_4 адвокат Кузнецов А.І. просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником 17/100 частин та 24/400 частини домоволодіння яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Вказане домоволодіння складається з двох житлових будинків літ «А-1» загальною площею 135,8 кв.м., житловою площею 82,7 кв.м. та літ «Б-1» загальною площею 57,9 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м.

Також встановлено, що за відповідачем ОСОБА_3 право власності на вищевказане домоволодіння не зареєстровано.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2010 року було визнано дійсним укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу та визнано за ОСОБА_4 право власності на 36/100 часток домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення суду Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 36/100 частин житлового будинку та видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25486699 від 04 березня 2010 року.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції від 12 лютого 2010 року було скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 . Вказаним рішенням вирішено питання про права позивача як співвласника спірного будинку.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи : ОСОБА_5 , Відділ державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації про скасування реєстрації задоволено. Скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 36/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2010 року.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2017 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2017 року залишено без змін.

Рішенням Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 09 червня 2015 року про охорону спадкового майна надано ОСОБА_3 дозвіл на користування (проживання) житловим будинком АДРЕСА_1 , який є спадковим майном, з метою збереження його до оформлення спадкових прав спадкоємців або визнання спадщини відумерлою. 19 червня 2015 року між Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області та ОСОБА_3 укладено договір охорони спадкового майна.

Задовольняючи частково позов місцевий суд виходив з того, що реєстрація місця проживання ОСОБА_3 відбулася за згодою ОСОБА_4 , реєстрація права власності якої, скасована рішенням яке набрало законної сили, інші співвласники своєї згоди на проживання у спірному домоволодінні не давали, а тому вона не має права проживати у спірному домоволодінні у зв` язку з чим підягає виселенню.

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування вказаним житловим домоволодіння місцевий суд виходив з того, що в даному випадку наявне безпідставне проживання відповідача у спірному житловому приміщенні, тому такий спосіб захисту права позивача є безпідставним та не грунтується на законі.

Визнаючи недійсним та скасовуючи рішення Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 09 червня 2015 року про охорону спадкового майна та визнаючи недійсним договір від 19 червня 2015 року між Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області та ОСОБА_3 про охорону спадкового майна, а також відмовляючи в задоволенні вимог про зобов`язання Мереф`янську міську раду Харківського району Харківської області укласти з ОСОБА_1 угоду про охорону спадкового майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 місцевий суд виходив з того, що виконавчий комітет не має права розпоряджатися чужим майном.

Апеляційний суд вважає такі висновки місцевого суду вірними з наступних підстав.

Так, статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Разом з тим, статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Із матеріалів справи вбачається, що реєстрація відповідача ОСОБА_3 у спірному домоволодінні проведена за згодою ОСОБА_4 , реєстрація права власності якої скасована рішенням суду, яке набрало законної сили.

Із матеріалів справи також вбачається, що жоден із співвласників домоволодіння дозволу на проживання ОСОБА_3 у домоволодінні по АДРЕСА_1 не надавав, а тому місцевий суд дійшов вірного висновку, що вона не має права на проживання у спірному домоволодінні.

Окрім того, місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що вимоги в частині визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, скасувавши реєстрацію її проживання за спірною адресою є безпідставними, оскільки у даній справі наявне безпідставне проживання відповідача у спірному житловому приміщенні.

Апеляційний суд погоджується висновком місцевого суду щодо визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 09 червня 2015 року про охорону спадкового майна та договір від 19 червня 2015 року між Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області та ОСОБА_3 про охорону спадкового майна, а також визнання недійсним договору про охорону спадкового майна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим абооргану місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власникамайнавизнається судом незаконним та скасовується.

Виконавчий комітет Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області не мав права розпоряджатися чужим майном, оскільки відповідно до ст. 60 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, за місцем відкриття спадщини за заявою спадкоємців або за повідомленням фізичних та юридичних осіб, або на підставі рішення суду про оголошення фізичної особи померлою чи за своєю власною ініціативою вживає заходів до охорони спадкового майна, коли це потрібно в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів, кредиторів або держави. Ці заходи вживаються ними безпосередньо або шляхом доручення нотаріусам чи посадовим особам органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням майна.

Зазначена норма не надає повноважень Виконавчому комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області вживати заходів до охорони спадкового майна, тому рішення Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 09 червня 2015 року про охорону спадкового майна та договір від 19 червня 2015 року між Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області та ОСОБА_7 про охорону спадкового майна визнається судом недійсним та скасовується.

З цих підстав місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні вимоги щодо зобов`язання Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області укласти з ОСОБА_1 угоду про охорону спадкового майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки припинення права користування відповідача спірним житлом є правомірним з огляду на те, що рішення, на підставі якого вона набула права користування спірним домоволодінням визнано незаконним та скасовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що користуючись спірним домоволодінням відповідач жодних прав позивача не порушує, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 є співвласником даного домоволодіння, а проживання сторонньої особи порушує його права, як співвласника даного володіння.

Доводи апеляційної скарги, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, висновків суду не спростовують та на правильність постановленого рішення не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Малойвана Євгена Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук