Провадження № 22-з/802/21/23 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2022 року та на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

21.12.2022 року позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

Ухвалою Луцького міськрайоного суду Волинської області від 11 січня 2023 року в ухваленні додаткового рішення за заявою ОСОБА_1 у справі за його позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями суду першої інстанції, позивач подав апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти належний правовий акт, найбільш справедливий для позивача.

Постановою Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2022 року та ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2023 року залишено без змін.

На адресу Волинського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення з тих підстав, що стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і надавали пояснення, не ухвалено рішення.

Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України справу розглянуто без виклику учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Відповідно до частини 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Таким чином, вказаною нормою процесуального закону визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення у справі. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав, суд має відмовити в його ухваленні, постановивши відповідну ухвалу.

Дана норма передбачає можливість ухвалення у справі додаткового судового рішення з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення, тобто, невирішеність якихось питань, які необхідно було вирішити у постанові чи ухвалі. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Додаткове рішення суду - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.

Статтею 382 ЦПК України передбачено певні вимоги до постанов суду апеляційної інстанції, в тому числі й щодо резолютивної частини, яка має містити:

а) висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги;

б) нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення;

в) розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції;

г) строку і порядку набрання постановою законної сили та її оскарження.

Як убачається із мотивувальної частини постанови Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2022 року . Мотивувальна частина постанови апеляційного суду містить вказівку про відсутність юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення вимоги позивача про захист честі, гідності та ділової репутації, з підстав про які зазначено в позовній заяві.

Відмовляючи у задоволенні позову та апеляційної скарги, судами зазначено, що інформація, викладена у наказі про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, законність якого надана судовим рішенням, не може бути предметом захисту честі, гідності, ділової репутації.

Відтак апеляційний суд при розгляді апеляційної скарги позивача не зобов`язаний був надавати правову оцінку доводам апеляційної скарги, які є тотожними вимогам позовної заяви, в частині інформації та висловів, які містяться в наказі від 27.10.2021 року

З приводу твердження заявника, про відсутність висновку суду щодо кожного доводу ОСОБА_1 , які були викладені як в позовній, так і в апеляційній скарзі, слід зазначити.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Низка рішень ЄСПЛ містить та розвиває такий підхід до обґрунтованості судових рішень, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), де зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. ЗО, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обгрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, відсутність відповіді на кожний аргумент учасників судового процесу не може бути підставою для ухвалення додаткового рішення.

Доводи викладені в заяві про ухвалення додаткового рішення, не свідчать про не розгляд судом позовних вимог. Доводи заяви фактично зводяться до того, що ОСОБА_1 не погоджується з постановою апеляційного суду за результатами розгляду його апеляційної скарги.

Більше того, заявником не аргументовано, яким чином доводи зазначені ним в даній заяві про ухвалення додаткового рішення, на які на його думку не було надано відповіді судом під час ухвалення постанови у справі, здатні вплинути на вирішення спору про захист честі, гідності та ділової репутації, а також стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що заява ОСОБА_1 містить образливі тверджень на адресу суду, використання яких неприпустиме при оформленні, зокрема заяви про ухвалення додаткового судового рішення, які до того ж позивач визначив, як підставу для ухвалення додаткового судового рішення.

На переконання апеляційного суду, нецензурна лексика, образливі та лайливі слова, символи, зокрема для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду не можуть використовуватися ні в заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Зазначені дії свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії також суперечать основним засадам та принципам цивільного судочинства та його завданню. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Обґрунтування заяви з використанням образливих висловлювань виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що, наприклад, у розумінні Європейського суду з прав людини констатується як зловживання правом на подання заяви.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

За приписами ст. 270 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення.

Керуючись ст. 270, 382, 383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення в даній цивільній справі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий-суддя:

Судді