Справа №705/2975/22
2/705/728/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Остропольській О.В.

за участю:

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Пархети М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в зали суду в місті Умань в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В:

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника Белагурак Є.І. з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 30.05.2008 року, згідно якої уклала з банком договір про надання банківських послуг, на підставі якого отримала в користування кредитну картку з можливістю отримання кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту.

ОСОБА_2 при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ОСОБА_2 ознайомлена із умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення позичальника щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження.

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, останній публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Вважають, що таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку.

На думку позивача, у вказаному випадку фактично був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

В процесі користування кредитом ОСОБА_2 не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у відповідному розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Банк, зі своєї сторони, свої зобов`язання по вказаному договору виконав, а саме надав ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними котами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а вона свої зобов`язання не виконувала, тому у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у померлої станом на дату смерті виникла заборгованість у розмірі 42842,29 грн., яка складається з: 1809,81 грн. заборгованості за тілом кредиту; 1809,81 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 4252,15 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 36780,33 грн. нарахована пеня.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла і спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідач ОСОБА_1 , яка мала право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з 29.07.2017 року по 29.01.2018 року. Факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси їх реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 .

Позивачем 21.07.2021 року була направлена претензія кредитора до приватного нотаріуса Андрух С.Д. та отримано відповідь, в якій зазначено, що спадкоємці померлого із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини.

Позивач зазначив, що згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 12.09.2021 року до спадкоємця було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Враховуючи викладене, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 42842 грн. за кредитним договором № б/н від 30.05.2008 року та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1 на адресу суду направила відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, на основі яких можна було б вважати, що борг, який АТ КБ «ПриватБанк» намагається стягнути зі спадкоємця, дійсно виник за життя спадкодавця ОСОБА_2 , розрахунки ґрунтуються на їх належному прорахунку відповідно до умов договору, а ОСОБА_2 при підписанні кредитного договору ознайомлена з його умовами та розуміла їх значення. Разом з цим вважає, що між позивачем та відповідачем жодних договорів укладено не було та позивач, пропустивши всі можливі строки, порушуючи її права та інтереси, намагається стягнути кошти з відповідача. В зв`язку з цим просить відмовити у задоволенні позовної заяви та покласти судові витрати на позивача.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого стверджує, що позовна заява відповідає нормам цивільного законодавства, докази, які містяться в матеріалах справи підтверджують той факт, що ОСОБА_2 під час оформлення кредитного договору від 30.05.2008 року розуміла умови договору і отримала кредитний ліміт. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому діючи в межах цивільного законодавства банк звернувся у строки та в передбаченому порядку до спадкоємців позичальника. Всі розрахунки про суму боргу здійснені на підставі умов договору, з якими погодилась спадкодавця підписавши анкету-заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, що і склало між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Просить суд позов задовольнити та стягнути на користь банку борг та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомляли.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, суму боргу та позовні вимоги банка не визнала, зазначила, що про наявність заборгованості померлої матері ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» їй не було відомо, а також що їй не зрозуміло, яким чином банку стало відомо особисті відомості стосовно неї. Вважає, що розрахунок, наданий банком до позовної заяви є незаконним, оскільки містить нарахування заборгованості вже після смерті спадкодавця, а також зазначила про те, що, на її думку, позивачем пропущений строк звернення до суду з вимогою до неї як спадкоємця про повернення заборгованості, а тому просила відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, вважає, що він не відповідає вимогам діючого цивільного законодавства, позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки банком використані особисті дані відповідача, джерело походження яких є незрозумілим. Крім цього, суми заборгованості вказані до стягнення з відповідачки не підтвердженні належними розрахунками, оскільки вони здійснені з урахуванням обчислення боргу вже після смерті спадкодавця. Також просить застосувати до вказаних кредитно-спадкових відносин строк позовної давності, який, на його думку, позивачем пропущений, оскільки про смерть спадкодавця позивачу стало відомо ще 14.11.2017 року, а тому він мав звернутись до суду до 14.11.2020 року, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд, вислухавши відповідача та представника відповідача, врахувавши процесуальну позицію представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 30.05.2008 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі - анкета- заява), згідно якої виявила бажання отримати кредитні кошти.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 02 серпня 2017 року, виданого виконавчим комітетом Кочержинської сільської ради Уманського району Черкаської області, актовий запис № 6.

Згідно наданого позивачем до суду Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також розрахунку заборгованості вбачається, що у Позичальника ОСОБА_2 перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.05.2008 року, яка станом на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 склала 42842,29 грн.

Банк, після отримання відомостей про те, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округа Черкаської області Андруха С.Д. з претензією кредитора від 21.07.2021 року за № SAMDN9621.

01.09.2021 АТ КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_1 направлено лист-претензію про погашення заборгованості ОСОБА_2 в розмірі 42842,29 грн.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Саме на підставі положень статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємця.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором приписів статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців.

Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №19/2017, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , дана спадкова справа була заведена на підставі заяви ОСОБА_1 від 08.09.2017 про прийняття спадщини. Відомості щодо інших спадкоємців матеріали спадкової справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як передбачено ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У статтях 610, 611, 612 ЦК України передбачено правові наслідки порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Отже, спадкоємці померлого позичальника, який не виконав умови кредитного договору, прийнявши спадщину, у силу ст. ст. 1281, 1282 ЦК зобов`язані у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.

Приймаючи до уваги положення наведених норм, суд зазначає, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи.

Отже, положення ст.1281 ЦК України передбачають право кредитора звернутись із вимогами до спадкоємців, як через нотаріусів, так і безпосередньо, направивши відповідну вимогу і АТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом заявити про свої вимоги до спадкоємців через нотаріуса та безпосередньо до спадкоємця. Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії заведеної спадкової справа після смерті ОСОБА_2 , спадкоємцем є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відомостей про те, що спадкоємцем було погашено заборгованість відповідачем суду надано не було.

За встановлених обставин суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

За приписами частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку ПАТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно положень ч. ч. 1 та 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладено кредитний договір № б/н від 30.05.2008 року, згідно з умовами якого відповідач шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з наданим банком розрахунком, ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором на день смерті, мала заборгованість у розмірі 42842,29 грн., яка складається із: 1809,81 грн. заборгованості за тілом кредиту; 1809,81 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4252,15 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 36780,33 грн. нарахована пеня.

При цьому, Анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору. Також до позовної заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

За загальним правилом тіло кредиту це та сума коштів, яку позичальник отримав від банку. У цю суму не входять відсотки за кредитом, комісійні, пеня і штрафи через прострочення, витрати на оформлення паперів за кредитом, страховка тощо.

Так само, відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування» затверджено стандартизовану форму паспорта споживчого кредиту, у якому відображено, що загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складається з тіла кредиту, відсотків, комісії та інших платежів.

Позивачем на підтвердження отримання позичальником коштів по картковому рахунку ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по картці НОМЕР_3 надано виписку за договором б/н за період з 12.05.2008 по 17..2022, з якої вбачається, що боржник, за життя, активно користувалась кредитним лімітом і здійснювала розрахунки за допомогою коштів, що містились на картці.

Виписка за картковими рахунками є належним доказом отримання відповідачем кредитних коштів та наявної заборгованості за кредитним договором, що підтверджує заборгованість за тілом кредиту.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц, вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 , 05.05.2014 року зменшено кредитний ліміт до 1810 грн. після чого розмір кредитного ліміту не збільшувався.

Таким чином, максимальна сума, яку позичальник могла фактично отримати (використати) за рахунок коштів Банку не могла перевищувати 1810 грн.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1809,81 грн., що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка закріплена в постанові від 28.04.2021 року №345/2633/20 №61-494св21, оскільки до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає розмір заборгованості за тілом кредиту, який визнаний банком, в межах максимального ліміту по кредиту, що був наданий позичальнику.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками в сумі 4252,15 грн. суд зазначає наступне.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17-ц, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Необхідність доказування ознайомлення відповідача з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку підтверджується правовим висновком Верховного Суду України, зробленим у справі № 6-2320цс16 від 22.03.2017, в якій було скасовано рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у зв`язку з тим, що «суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту».

Таким чином, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в довідці про умови кредитування, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Як встановлено вище, анкета-заява, підписана спадкодавцем ОСОБА_2 не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

За таких обставин, саме по собі підписання анкети-заяви та Умови та Правила надання банківських послугбез підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не є підставою для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Також судом враховуються роз`яснення Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані проценти, штрафи тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові (спадкоємцеві) за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися для сплати спадкоємцям.

Таким чином вимога АТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені в розмірі 36780,33 гривень, що нарахована банком, задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано доказів за який саме період здійснено нарахування вказаної суми.

У відповідності до вимог статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За встановлених обставин суд не бере до уваги незгоду відповідача із позовними вимогами, оскільки ним не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у неї, як у спадкоємця померлого позичальника, відсутній обов`язок перед позивачем по сплаті заборгованості кредитору спадкодавця, а отже така позиція є нічим не підтвердженим припущенням.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими оскільки відповідач, будучи спадкоємцем померлого позичальника, не виконав обов`язку щодо задоволення вимоги кредитора, а тому, з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.05.2008 року в межах заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1809,81 грн.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 105 грн. (1809,81/42842,29*2481=105).

Заява представника позивача про застосування строків позовної давності, на думку суду не підлягає задоволенню, оскільки при дослідженні матеріалів справи встановлено, що позивачем АТ КБ «Приватбанк» своєчасно вжито заходів для стягнення заборгованості позичальника ОСОБА_2 з її спадкоємця ОСОБА_1 , а саме з дотриманням строку передбаченого Цивільним кодексом України, а отже позивач не був позбавлений права вимоги.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 509, 525-527, 530, 551, 610-612, 634, 1048, 1049, 1054, 1216-1218, 1268, 1281, 1282 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (рнокпп: НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (; р/р НОМЕР_5 ; МФО 305299) заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.05.2008 року у розмірі 1809 (одна тисяча вісімсот дев`ять) гривень 81 копійка.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (рнокпп: НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (; р/р НОМЕР_5 ; МФО 305299) сплачений судовий збір у розмірі 105 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Копію рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський