ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/515/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Концерну «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2022 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У грудні 2021 року представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до Ленінського районного суду М.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у розмірі 41362,74 гривень.

В обґрунтування позову позивач вказав, що Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту, відповідно до якого основною діяльністю Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності підприємств є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організації та її збут та інше.

Концерн «МТМ» у період з 01.04.2015 року по 31.10.2021 року надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом транспортування через магістральні теплові мережі та внутрішньо домові розподільчі системи, загальна сума заборгованості за надані послуги складає 41362,74 гривень.

Просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2022 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь Концерну Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 7 188,64 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь Концерну Міські теплові мережі» судовий збір у розмірі 65,76 грн. з кожного.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 20.12.2022 року подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог позивача до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Стягнути з позивача на користь неї витрати на правову допомогу та судові витрати.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Концерн «Міські теплові мережі» подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі порушили правила оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги в межах строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 23 грудня 2021 року відповідачі: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , інформацію відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не знайдено.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 281900566 від 29.10.2021 року щодо права власності на квартиру АДРЕСА_4 відсутня.

Відповідно до довідки концерну «Міські теплові мережі» дві квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 об`єднані в одну квартиру та за вказаною адресою закріплено два особових рахунки відповідно № НОМЕР_1 (нарахування здійснюється на 1 особу) та № НОМЕР_2 (нарахування здійснюється на 13 осіб). Таким чином відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає їм позивач.

Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ОСОБА_7 .

Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28.04.2011 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», у м. Запоріжжі з 01.04.2011 року виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, підігріву питної води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Статутом Концерну «МТМ» зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно визначився з їх характером та нормами права, що їх регулюють.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно із п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до п.20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до п. 18 Правил «Надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, плата за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення вноситься щомісячно.

Згідно п.5 ч.3 ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник та наймач (орендатор) будинку, квартири споживач послуг зобов`язаний, у тому числі сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором, дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житло-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил.

Окрім того, обов`язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у ст.ст. 67, 68 Житловому кодексі УРСР.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що відповідачі, як споживачі комунальних послуг, в порушення вищевказаних норм діючого законодавства належним чином не виконував свої зобов`язання щодо оплати послуг за спожиту теплову енергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за оплату комунальних послуг.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у сторін наявні фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє споживачів від обов`язку оплати за надані такі послуги.

Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з централізованого опалення виконує в повному обсязі.

Відповідачі у свою чергу порушили свої зобов`язання та своєчасно не вносили оплату за спожиті комунальні послуги у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлено представником відповідача ОСОБА_1 , судом першої інстанції вірно встановлено з урахуванням приписів статей 252, 255, 256, 257, 258, 261 ЦК України встановив, що Позивач звернувся до суду із позовом 23.12.2021 року, з урахуванням строку позовної давності, період за який може бути стягнута заборгованість по сплаті централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, починається з 01.01.2019 року по 31.10.2021 року та становить 7188,64 грн.

В суді першої інстанції та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що вона не проживає за адресою зазначеною у позовній заяві, оскільки з 2002 року постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , що підтверджується актом від 27.12.2013 року, засвідченим КП «Основаніє», а також засвідченим КП «ВРЕЖО №13», поясненнями ОСОБА_1 від 14.05.2010 року.

Вказані доводи колегією суддів відхиляються з огляду на те, що ОСОБА_1 не надано суду доказів про відсутність її обов`язку щодо сплати наданих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за місцем реєстрації.

Крім того, відповідно до довідки концерну «Міські теплові мережі» дві квартири АДРЕСА_2 та кв. АДРЕСА_7 об`єднані в одну квартиру та за вказаною адресою закріплено два особових рахунки відповідно № НОМЕР_1 (нарахування здійснюється на 1 особу) та № НОМЕР_2 (нарахування здійснюється на 13 осіб). Таким чином відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає їм позивач.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що відповідачі порушили правила оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому, судом першої інстанції зроблено вірний та обґрунтований висновок про наявність правових підстав стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги.

Щодо посилання Концерну «МТМ» на положення пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в частині продовження строків давності, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з 02 квітня 2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період карантину. Утім, посилаючись на зазначену правову норму, апелянт не врахував, що позовні вимоги охоплюють період не по квітень 2020 року, а по жовтень 2021 року, що у свою чергу є кінцевим періодом нарахування заборгованості за комунальні послуги.

Колегія суддів зауважує, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ст.58 Конституції України). Утім, всупереч зазначених положень Конституції, апелянт посилається на необхідність застосування до спірних правовідносин положення пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, що у свою чергу призводить до посилення відповідальності відповідача в частині збільшення розміру заборгованості за оплату комунальних послуг.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні даних спірних правовідносин не підлягає застосуванню наведена норма права, оскільки вона порушує конституційний припис щодо недопущення зворотної дії нормативно-правового акту, яким посилюється відповідальність особи у даному випадку споживача комунальних послуг.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову за період 01.01.2019 р. по 31.10.2021 р. у розмірі 7188,64 грн.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи Концерну «МТМ» щодо застосування зазначеного положення законодавства, наголошуючи увагу на недопущенні посилення відповідальності споживача, що має значення для ухвалення правильного рішення по справі.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції фактично задовольнив частково позовні вимоги, а в резолютивній частині рішення суд написав про те, що позовні вимоги задоволенні повністю, не впливає на правильність судового рішення. Вказане є опискою суду, яка підлягає виправленню в порядку статті 269 ЦПК України. ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду першої інстанції з заявою про виправлення вказаної описки до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції невірно здійснив розподіл судових витрат зводяться до незгоди з судовим рішенням.

Суд першої інстанції з урахуванням приписів статті 141 ЦПК України, стягнув з кожного з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог.

Вирішуючи питання щодо понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу колегією суддів встановлено наступне.

На підтвердження судових витрат ОСОБА_1 надано Акт надання послуг № 2 від 20.12.2022 р. до Договору №16/01 від 16.01.2022р. про надання професійної правничої допомоги від 09.03.2021 р.

Як вбачається з Акту №2 п.1 змісту професійної правничої допомоги адвоката вказано - проведення двох зустрічей з клієнтом, формування висновку щодо можливості захисту прав Клієнта в судовому напрямку.

При визначенні суми відшкодування необхідно виходити з критерію реальності понесення витрат на правничу допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, зважаючи на конкретні обставини справи.

Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК «розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи

Відповідно справа, яка розглядається та розглядалась у суді першої інстанції є малозначною справою. Участь в категорії таких справ саме адвоката є не обов`язковою, відповідачі мали змогу отримати правову допомоги й у інших фахівців в галуза права.

Таким чином, скаржником не доведено співмірності заявленої вимоги щодо витрат на правничу допомогу із ціною позову.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, які узгоджуються із матеріалами справи. При встановленні зазначених фактів судом не було допущено порушення норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційних скарг, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведене вбачається, що судом у відповідності до вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлено характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Концерну «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 березня 2023 року.

Головуючий

Судді: