Провадження № 22-ц/812/325/23 Суддя першої інстанції Муругов В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 березня 2023 року м. Миколаїв Справа № 468/1451/22-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» на заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Муругова В.В., в залі судового засідання в м. Баштанка, повний текст якого складено 27 січня 2023 року, за позовом Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2022 року Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» (далі АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи позову обґрунтовано тим, що в жовтні 2017 року АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтами (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank.

Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення.

14 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (далі ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 14 жовтня 2018 року та встановивши мобільний додаток monobank отримав розрахункову карту.

Положеннями Анкети-заяви визначено, що Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг.

Усе листування щодо цього договору відповідач просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору (п.11).

На підставі укладеного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 100 000 грн, з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (38,4% річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,4% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (76,8% річних).

Відповідно до пункту 4.16 Умов і правил обслуговування фізичних осіб у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою. На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із тарифами але не більше 50% від суми, одержаної клієнтом кредиту.

При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001% річних.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, в той час як відповідач взятих на себе зобов`язань по договору не виконав, своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами не надав, на прохання погасити заборгованість не реагував.

У зв`язку з цим станом на 12 серпня 2022 року утворилася заборгованість (за тілом кредиту) у розмірі 65 214.93 грн, яка є загальним залишком заборгованості за наданим кредитом.

Посилаючись на викладене, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» просив суд стягнути з ОСОБА_1 цю заборгованість за Договором про надання банківських послуг monobank від 14 жовтня 2018 року.

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 жовтня 2018 року 8 700 грн 20 коп., а також 322 грн 53 коп. в рахунок сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з наданих позивачем копії тарифів, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, встановлено, що вони не містять власноручного підпису відповідача або його електронного цифрового підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви від 14 жовтня 2018 року.

З урахуванням вказаного, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, також підписана сторонами Анкета-заява від 14 жовтня 2018 року не містить посилання на конкретні розміри процентної ставки.

Отже позивач має право на повернення фактично отриманих відповідачем за кредитним договором грошових коштів.

За такого, заборгованість відповідача перед позивачем по погашенню тіла кредиту становить 8 700,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» крім того, що надавались та були отримані відповідачем у мобільному додатку, перебувають в загальному доступі, розміщені на офіційному сайті фінансової установи та, в розумінні статей 641, 644 ЦК України, є публічною інформацією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно пункту 2.5 розділу I Умов в рамках договору щодо банківського обслуговування надаються наступні види послуг, зокрема, надання послуг клієнту з дистанційного банківського обслуговування рахунків, в тому числі за допомогою мобільного додатку.

Для входу в мобільний додаток необхідно ввести: фінансовий номер телефону, ПІН-код та ОТР-пароль.

Згенерований особистий ключ Клієнта захищається паролем та може бути розміщений у хмарному сховищі. Відкритий ключ розміщається в Анкеті-заяві, яка підписується Клієнтом.

Умови опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням, що включають тарифи, паспорт споживчого кредиту Чорної карти monobank.

Згідно скріншоту з сайту, який є в апеляційній скарзі, вбачається, що Умови і правила в редакції від 14 жовтня 2018 року були дійсні в період з 10 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року та затверджені рішенням правління ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» Протокол № 41 від 10 жовтня 2018 року.

Анкету-заяву клієнтом було підписано 14 жовтня 2018 року, відповідно саме в цей період були дійсні правила в редакції від 10 жовтня 2018 року. А отже відповідач на час підписання Анкети-заяви не міг бути ознайомлений з будь-якими іншими правилами.

Усі правила за всі періоди розміщені на сайті http://www.monobank.ua/terms є публічно та легкодоступними 24 години на добу, викладеними в форматі pdf, з зазначенням рішень, на підставі яких були прийняті та часом набуття їх чинності.

Згідно умов Анкети-заяви відповідач вказав: «прошу відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у гривні на моє ім`я ОСОБА_1 та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку відповідно до умов договору та наведених нижче Умов. Проставленням власноруч свого підпису під цією Анкетою-заявою, я підтверджую, що надані мною документи є чинними (дійсними) та наведені вище їх копії відповідають оригіналу».

Враховуючи, що послуги банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи були надані відповідачу саме через мобільний додаток, та такі правила є загальнодоступними на сайті Банку, то ОСОБА_1 був ознайомлений саме з Умовами, які діяли на дату підписання Анкети-заяви, тобто з Умовами та правилами в редакції від 10 жовтня 2018 року.

Також в самому мобільному додатку на постійній основі містяться тарифи. Таким чином, з використанням власного пін-коду відповідач по справі має цілодобовий доступ до тарифів та реальну можливість з ними ознайомитись.

Суд першої інстанції також посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Однак, слід врахувати саму специфіку договору monobank.

Він не є договором Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на судову практику якого посилається суд першої інстанції. Оскільки проект monobank не є ідентичним кредитним карткам виданим Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (так в правилах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відсутні дати прийняття правил, дати затвердження правил, що позбавляло суди можливості визначити часовий діапазон дії таких правил чи внесення змін. Такі правила не надавались в мобільному додатку).

Таким чином, необґрунтованим та безпідставним є висновок про надання кредитором разом із позовною заявою Витягу з Умов у найбільш сприятливій для нього редакції з метою отримання позитивного рішення суду, оскільки в момент оформлення заявки на видачу картки monobank на офіційному сайті банку за посиланням для ознайомлення боржнику були доступні діючі на той час Умови та правила обслуговування фізичних осіб в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, затверджені Протоколом № 41 від 10 жовтня 2018 року.

В Анкеті-заяві відповідачем особисто зазначено/підтверджено мобільний номер, що є фінансовим номером та засобом ідентифікації для доступу до мобільного додатку, через який відповідач мав та має змогу ознайомлюватись з умовами, тарифами банку.

Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою боргу та/або сум санкцією є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Аналогічну позицію сформував ВС у постанові у справі № 127/23910/14-ц від 23 грудня 2020 року.

Тому АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» вважає доведеним існування між сторонами по справі договірних зобов`язань та суми боргу, яка вказана і в розрахунку заборгованості і в позовній заяві.

Розрахунок заборгованості також є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів Боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Картка monobank не є кредитною карткою, а є платіжною карткою/електронним платіжним засобом, яка дозволяє здійснювати грошові перекази, платежі, безготівкові операції в торгівельно-сервісній мережі та мережі Інтернет, отримувати готівкові кошти, використовувати поточний рахунок, в тому числі, але не виключно, з можливістю встановлення кредитної лінії з кредитним лімітом до 100 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 зазначав, що АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» стверджує, що 14 жовтня 2018 року ним було підписано Анкету-заяву в якій визначено, що ця Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг.

Однак Анкета-заява містить лише анкетні данні та контактну інформацію, і не містить жодних даних про умови кредитування та обрання певної банківської послуги. Проте ним не погоджувалися та не підписувались ні Умови і правила надання банківських послуг, ні Тарифи, ні Таблиця обчислення вартості кредиту, ні паспорт споживчого кредиту. Вважає, що зазначені документи без підпису позичальника, який може свідчити про ознайомлення з ними не можуть бути доказами у справі, оскільки це роздруківки банку, які повністю залежать від волевиявлення і дій банку, який може вносити і вносить відповідні зміни в зазначені документи без будь-якого погодження з відповідачем по справі. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року та й на сьогодні притримується Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

Зазначення позивачем, що відповідач ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту шляхом висловлювання в Анкеті-заяві своєї згоди з вищезазначеними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «monobank» шляхом застосування електронного цифрового підпису, також не свідчить про погодження між позивачем та відповідачем умов кредитування про порушення яких позивач зазначає у даній справі.

Відповідно до пункту 6.3 розділу 6 Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» визначено, що підписані клієнтом та /або банком документи, що пов`язані з укладеними правочинами, зберігаються банком в електронному вигляді та надсилаються в Мобільному додатку клієнта, а також їх копії можуть бути надані банком на паперовому носії на запит клієнта, під час одержання однієї із сторін електронного документа формується підтвердження із зазначенням дати та часу такого одержання.

АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до матеріалів справи не надано підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», паспорту споживчого кредиту, та Тарифів, їх підписання відповідачем відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно за відсутності достатніх підтверджень, що були запропоновані конкретні умови та правила надання банківських послуг, відсутності в Анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, порядок і строки його повернення, розмір і порядок нарахування процентів, надані АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин також не можуть бути застосовані правила частини 1 статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

З урахуванням вказаного, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, підписана ж сторонами Анкета-заява від 14 жовтня 2018 року не містить посилання на конкретні розміри процентної ставки.

Сам по собі розрахунок заборгованості, наданий до суду банком, є його внутрішнім документом, за допомогою якого банк здійснює арифметичний розрахунок заборгованості, однак зазначений розрахунок не є документом, що підтверджує факт укладення кредитного договору.

Як вбачається з даного позивачем розрахунку заборгованості, незважаючи на відсутність погодження між сторонами у визначеній законом формі істотних умов кредитного договору щодо розміру процентів за користування кредитом, про що зазначалось вище, АТ«УНІВЕРСАЛ БАНК» здійснювалось нарахування та списання відсотків не відповідно до положень частини 1 статті 1048 ЦК України (на рівні облікової ставки НБУ), а у збільшеному розмірі 38,4% (початкова ставка) за рахунок коштів, внесених відповідачем в рахунок погашення заборгованості. Про це зазначає і Баштанський районний суд у своєму рішення від 27 січня 2023 року.

Більш того, як слідує з наданого банком розрахунку, вказана сума заборгованості за тілом кредиту утворилась в результаті погашення банком відсотків за рахунок кредиту, тобто банк брав свої ж кредитні кошти (які знаходились у розпорядженні банку) і погашав відсотки, які незаконно нараховував, тим самим утворював та збільшував заборгованість позичальника перед банком, і вже на створену банком заборгованість він знову в подальшому нараховував проценти.

Тобто банк самостійно збільшував тіло кредиту за рахунок зарахування до нього заборгованості за процентами за попередні періоди.

Оскільки позивачем не доведена можливість нарахування процентів, неустойки та інших нарахувань на фактично отримані кошти, то таке штучне збільшення тіла кредиту не є свідченням того, що власне відповідач отримував вказані суми в користування за договором кредиту.

Оскаржене рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2023 року вважає законним та обґрунтованим.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 14 жовтня 2018 року між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір був укладений шляхом підписання сторонами Анкети-заяви від 14 жовтня 2018 року.

У анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згідний з тим, що дана заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг.

На виконання цього договору позивач відкрив на ім`я ОСОБА_1 банківський рахунок № НОМЕР_2 , тип рахунку - чорна картка.

До позовної заяви банком долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів.

З довідки АТ "Універсал банк" про розмір встановленого кредитного ліміту від 15 грудня 2022 року вбачається, що розмір кредитного ліміту клієнта ОСОБА_1 змінювався з 5 000 грн станом 14 жовтня 2018 року та до 30 000 грн станом на 10 січня 2019 року.

Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач ОСОБА_1 активно користувався кредитною (платіжною) карткою, а саме: за період з 14 жовтня 2018 року по 01 січня 2021 року знімав готівку з картки, поповнював телефон через додаток Приват24, виплачував товари у розстрочку, знімав готівку в банкоматі, здійснював переказ грошових коштів на інші карткові рахунки, тим самим загалом використав 1 618 436,82 грн кредитних коштів.

При цьому у вказану суму включені нараховані проценти за період з березня 2019 року по липень 2022 року в загальній сумі 56 514,73 грн.

Відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості за договором станом на 12 серпня 2022 року заборгованість у вигляді загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 65 214 грн.

Отже предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення з

ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 65 214 грн, що є заборгованістю за тілом кредиту.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

У постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

На застосуванні таких правових позицій наголошується в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20 за позовом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до фізичної особи про стягнення заборгованості.

У справі, що переглядається апеляційним судом, в анкеті-заяві від 14 жовтня 2018 року ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, відповідно до умов договору, строки здійснення періодичних платежів не встановлені та процентна ставка не визначена (а. с. 12).

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, банк не пред`явив.

З огляду на те, що в анкеті-заяві від 14 жовтня 2018 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та зарахував ці кошти на погашення тіла кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту за рахунок протиправно списаних банком відсотків за період з березня 2019 року по липень 2022 року (у розмірі 56 514,73 грн).

Судом першої інстанції правильно встановлено за інформацією, що міститься у виписці з банківського рахунку відповідача, що за період з 14 жовтня 2018 року по 01 січня 2021 року відповідач використав на свої потреби наданих позивачем коштів із врахуванням списаних відсотків у розмірі 1 618 436,82 грн. При цьому банком безпідставно списані відсотки на суму 56 514,73 грн, яка підлягає відрахуванню з суми використаних коштів, отже загальна сума використаних коштів складає 1 561 922,09 грн (1 618 436,82 56 514,73). Між тим відповідач за вказаний період часу, виконуючи свій обов`язок, вносив кошти на повернення боргу, що загалом складає 1 553 221,89 грн, а тому сума заявленого позивачем боргу правильно зменшена судом першої інстанції з 65 214, 93 грн до 8 720, 20 грн (1 561 922,09 1 553 221,89).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 є помилковими, оскільки спростовуються висновками того ж Верховного Суду, зокрема, у наведеній постанові від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20 за позовом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до фізичної особи про стягнення заборгованості.

Колегія суддів не погоджується також з аргументами апеляційної скарги, що розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом з огляду на те, що у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 , від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц , від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що картка monobank не є кредитною карткою, а є платіжною карткою/електронним платіжним засобом, яка дозволяє здійснювати грошові перекази, платежі, безготівкові операції в торгівельно-сервісній мережі та мережі Інтернет, отримувати готівкові кошти, використовувати поточний рахунок, в тому числі, але не виключно, з можливістю встановлення кредитної лінії з кредитним лімітом до 100 000 грн не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у даному випадку розглядається правова природа договору, укладеного між сторонами та його умови, а банківська картка є платіжним інструментом до такого договору.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 28 березня 2023 року.