Дата документу 21.03.2023 Справа № 335/4683/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4683/20
Провадження №22-ц/807/673/23
Головуючий в 1-й інстанції Соболєва І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарІльїна Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Немченко Маргарити Вікторівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та передачі ключів,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою), в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , власником іншої 3/4 частки зазначеної квартири є відповідач, де 1/2 частка на належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2019 та 1/4 частка на підставі договору дарування 25.09.2019. Позивач зазначає, що вона не має фактичної можливості користуватися належній їй часткою квартири АДРЕСА_1 разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач їй в цьому перешкоджає. Дійти згоди щодо спільного користування нерухомим майном, яке перебуває у спільній частковій власності, їм не вдається, оскільки відповідач не бажає вирішувати спірне житлове питання мирним шляхом. Тому, задля уникнення з відповідачем сварок з приводу користування квартирою АДРЕСА_1 позивач змушена звернутися до суду з позовною заявою про встановлення порядку користування зазначеною квартирою.

Під час попереднього судового засідання позивач звернулася до суду з заявою про збільшення позовних вимог доповнивши позовну заяву вимогою зобов`язати відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення її з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до даної квартири та передачі їй ключів від вказаної квартири.

РішеннямОрджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2022 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та передачі ключів задоволено повністю.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: у користування ОСОБА_2 виділено житлову кімнату площею 13,18 кв.м., яка позначена у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_2 разом з лоджією 1.60 кв.м.; у користуванні ОСОБА_1 залишено житлову кімнату, площею 22.03 кв.м., яка позначена у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_3 ; в загальному користуванні сторін співвласників залишити: коридор площею 7.37 кв.м., який позначений у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_4 , кухню площею 6,92 кв.м., позначену у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_5 , коридор площею 3.80 кв.м. позначений у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_6 , туалет площею 1.24 кв.м., позначений у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_7 , ванну кімнату площею 2,94 кв.м. позначену у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_8 , кладова площею 0.96 кв.м., позначену у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_9 .

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення її з разом з її сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до даної квартири та передати ОСОБА_2 ключі від квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок та 908 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Немченко Маргарити Вікторівни подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при визначенні порядку користування житловим приміщенням значно відступив від величини ідеальних часток у праві спільної часткової власності на квартиру, передавши у користування позивача кімнату та лоджію, що у відсотковому значенні становить майже 40% від загальної житлової площі квартири, а не 25% якими володіє позивач на праві спільної часткової власності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є власником 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.03.2020 за № 203787521, відповідач є власником 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , де 1/2 частка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2019 за № 558 та 1/4 частка належить на підставі договору дарування 25.09.2019 за № 557 посвідчених ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу.

Згідно до свідоцтва про народження виданого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що позивачка є його матір`ю.

Отже позивач ОСОБА_2 є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_1 є власником 3/4 частини вказаної квартири.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі, оскільки відповідачка ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні квартирою, а саме: не надає ключі від вхідних дверях, не впускає позивачку у спірну квартиру, що не заперечується сторонами по справі.

В ході судового розгляду справи також встановлено, що стосунки між сторонами у справі є конфліктними, суд сприяв у реалізації сторонами своїх прав та інтересів щодо вирішення спору шляхом укладення мирової угоди.

Як вбачається з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , наявного в матеріалах справи, квартира має загальну площу площа квартири 60,04 кв.м., жила площа 35,21 кв.м., квартира є двокімнатною з окремими ізольованими кімнатами, одна жила кімната площею 22.03 кв.м. яка позначена у технічному паспорті під АДРЕСА_3 , інша жила кімната 13,18 кв.м. позначена у технічному паспорті під № 8, коридор площею 7.37 кв.м. позначений у технічному паспорті під № 1, кухня площею 6,92 кв.м., позначена під № 3, коридор площею 3.80 кв.м. позначений під № 4, туалет площею 1.24 кв.м., позначений під № 5, ванна кімната площею 2,94 кв.м. позначена під № 6, кладова площею 0.96 кв.м., позначена під № 7, лоджія площею 1,60 кв.м.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що власник має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права користування та розпорядження своїм нерухомим майном та позбавляє можливості використовувати квартиру за власником розсудом, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, і слід зобов`язати відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні позивачем ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення позивача з її сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на момент звернення неповнолітнім) до даної квартири та передачі позивачці ключів від квартири. Суд погодився із запропонованим позивачкою варіантом встановлення порядку користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 , оскільки такий поділ є приємний, майже відповідає належним на праві власності часткам сторін, для даного варіанту порядку користування квартирою переобладнання не потрібні, відтак не потребує проведення будь-яких перепланувань квартири та не порушує прав сторін.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Одночасно необхідно враховувати, що відповідно до частин першої та другої статті ?355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги щодо встановлення порядку користування та вселення позивача разом із сином в спірну квартиру суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з цих вимог закону та обставин у справі.

Суд першої інстанції встановив, що сторони у справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .Домовленості щодо порядку користування квартирою сторони не досягли.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що «первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників».

У справі, що переглядається, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та зазначив, що предметом позову є встановлення порядку користування квартирою між її співвласниками. З урахуванням кількості співвласників нерухомого майна, конфігурації квартири, розміру житлової площі та конфліктних відносин між сторонами суд погодився із запропонованим позивачем варіантом порядку користування квартирою, що полягає у виділення в користування позивачу кімнати площею 13,8 м?, у користування відповідача кімнати площею 22,03 м? та залишення в спільному користуванні нежитлових приміщень квартири.

Обставин неможливості визначення порядку користування квартирою згідно варіанту, запропонованого позивачем, суд першої інстанції не встановив, а відповідач таких доказів суду не надав.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Немченко Маргарити Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 23 березня 2023 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О. З. Поляков