ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/17562/22

Провадження № 22-ц/4820/684/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.

з участю позивача та його представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Проскурівка» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України, третя особа Національна академія аграрних наук України про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідне господарство «Проскурівка» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Карплюка О.І. від 17 січня 2023 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що з 03.09.2019 року по 31.10.2019 року він перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Дослідне господарство «Проскурівка» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України. 31.10.2019 року він звільнений із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства відповідно до п. 1.1 ст. 41 КЗпП України, згідно наказу №371-К від 31.10.2019 року. За цей період відповідач не виплатив йому заробітну плату. Згідно довідки №9/2022 від 21.02.2022 року заробітна плата директора ДПДГ «Проскурівка» згідно книги обліку по заробітній платі нарахована за вересень 2019 року в сумі 31297 грн., за жовтень 2019 року 31297 грн. З відрахуванням податків, заборгованість по заробітній платі позивачу становить 50388,16 грн.

Відповідачем при звільненні із займаної посади також не виплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку в розмірі 2549,95 грн. Крім того, він втратив частину доходів у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати, що в грошовому еквіваленті склало 18593,24 грн.

В день його звільнення 31.10.2019 року, відповідач письмово не повідомив про нараховані суми, належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України.

Тому наявні підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

З цих підстав позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 50388,16 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2549,95 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 18593,24 грн., середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з 01 листопада 2019 року по день ухвалення рішення.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Дослідне господарство «Проскурівка» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 50388,83 грн., середній заробіток за весь час затримки при звільненні в сумі 944976,66 грн., грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 2549,95 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 18593,24 грн.

Рішення допущено до негайного виконання.

Стягнуто з Державного підприємства «Дослідне господарство «Проскурівка» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України на користь держави судовий збір в сумі 15247,63 грн.

В апеляційній скарзі ДП «Дослідне господарство «Проскурівка» просить скасувати рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 944976,66 грн., в іншій частині рішення не оскаржує. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що компенсація за затримку розрахунку при звільненні не є заробітною платою, відтак для цієї вимоги встановлений строк звернення до суду за захистом свого права. Позивач звернувся з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 19.08.2022 року, тобто, з пропуском тримісячного строку звернення до суду з такою вимогою. Суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 не звертався з клопотанням про поновлення пропущеного строку, не вказав жодних поважних причин пропуску встановленого законом строку, що є підставою для відмови в цій частині позову.

В засіданні апеляційного суду позивач та його представник просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю директора підприємства з`явитися в судове засідання. Зважаючи на те, що апелянтом є юридична особа, представництво якої у справі може забезпечити не лише керівник, апеляційний суд відхилив клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, будучи належно повідомленим про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норми матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід змінити та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької обласі від 03.09.2019 року ОСОБА_1 поновлено на посаді в.о. директора ДП «Дослідне господарство «Проскурівка» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України з 03.09.2019 року.

Наказом президента Національної академії аграрних наук України №370 від 31.10.2019 року ОСОБА_1 поновлено на вказаній посаді з 03.09.2019 року.

Наказом Національної академії аграрних наук України №371-К від 31.10.2019 року звільнено ОСОБА_1 , виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Проскурівка» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла НААН», з 31.10.2019 року на підставі п.1.1 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до довідки Державного підприємства «Дослідне господарство «Проскурівка» № 9/2022 від 21.02.202 року заробітна плата директора ДПДГ «Проскурівка» згідно книги обліку по заробітній платі нарахована за вересень 2019 року в сумі 31297 грн., за жовтень 2019 року - в сумі 31297 грн., проте не виплачена.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявна заборгованість по зарплаті, компенсація за невикористану відпустку та компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також відповідно до ст. 117 КЗпП України слід стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.11.2019 року по 17.01.2023 року в сумі 944976,66 грн. Підстави для застосування строків позовної давності відсутні, оскільки у справах щодо порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будьяким строком.

Проте з висновками в частині стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку не можна повністю погодитися, зважаючи на таке.

Відповідно до ст.21 ч.1 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом ч.1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом ст. 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Згідно з ч.2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 року

№ 8-рп/2013 визначено, що положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012 року положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Встановлено, що відповідач, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум позивачу, не розрахувався з ним на час вирішення спору, а отже, перебіг тримісячного строку звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не розпочався, а відтак, і не пропущений позивачем.

Наведене цілком спростовує твердження апелянта про пропуск строку 3-місячного строку звернення до суду з заявою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні і наявність підстав для відмови в частині цих вимог внаслідок пропуску цього строку.

Суд першої інстанції, помилково розцінюючи середній заробіток за час затримки розрахунку заробітною платою, виходив з того, що у цій справі працівник має право звернутися до суду з усіма заявленими вимогами про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, ця помилка не вплинула на правильність висновку щодо відсутності підстав для застосування 3-місячного строку звернення до суду і частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

За змістом ст. 117 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, Законом № 2352-IX від 01.07.2022 року текст статті 117 викладено в іншій редакції, що набрала чинності 19.07.2022 року: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців».

Згідно з ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, з врахуванням дії цих норм закону в часі у період з 01.11.2019 року по 18.07.2022 року (677 робочих днів) слід застосовувати норму ч.1 ст. 117 КЗпП України у попередній редакції. Середній заробіток за час затримки розрахунку у цей період з врахуванням середньоденного заробітку 1445,67 грн. 19,5 %, складає 787868,46 грн.

За період затримки розрахунку з 19.07.2022 року по 17.01.2023 року (126 робочих днів, що не перевищує 6 місяців) підлягає застосуванню норма ч.1 ст. 117 КЗпП України в чинній редакції - середній заробіток складає 146634,31 грн.

Закон дійсно покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Разом з тим, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має бути пропорційним та справедливим.

Так, відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні.

Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України.

Велика Палати Верховного Суду в своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц вказала, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

При цьому Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом.

В даній цивільній справі встановлено, що позивач звернувся до суду з цим позовом 19.08.2022 року, тобто, зі спливом майже 2 років та 10 місяців після звільнення з роботи, яке мало місце 31 жовтня 2019 року. При цьому він не надав доказів об`єктивної неспроможності подати цей позов раніше.

Зважаючи на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості по зарплаті та її складових (71482,02 грн.), розмір якої є більшим більш аніж у 13 разів, звернення з цим позовом позивача через майже 2 роки 10 місяців після звільнення, апеляційний суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 30000 грн. Тому рішення суду в цій частині слід змінити.

Рішення в частині стягнення заборгованості по зарплаті, компенсації за невикористану відпустку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не оскаржується апелянтом, а отже, не переглядається в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог слід змінити рішення і в частині стягнення судового збору - стягнути з відповідача 1015,32 грн. судового збору в дохід держави.

Пропорційно до задоволеної частини апеляційної скарги (96,83 %) слід стягнути також з позивача на користь апелянта 13725,30 грн. ((9449,76*150%)=14174,64*96,83%) понесених судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Проскурівка» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2023 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судового збору змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Проскурівка» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України (32164, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Проскурівка, вул. Шевченка, 31, ідентифікаційний код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 30000 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Проскурівка» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України (32164, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Проскурівка, вул. Шевченка, 31, ідентифікаційний код ) 1015,32 грн. судового збору в дохід держави.

В решті рішення залишити без змін.

Стянути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства «Дослідне господарство «Проскурівка» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України (32164, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Проскурівка, вул. Шевченка, 31, ідентифікаційний код ) 13725,30 грн. понесених судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 березня 2023 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк