22.03.2023 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючої судді Стрілецької О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
І. Короткий зміст позовних вимог
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 18.01.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладений договір №1470834 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та надано кредит в розмірі 7000,00 грн строком на 30 днів, з можливістю автопролонгації (загальна кількість користування кредитом - 120 календарних днів) шляхом переказу коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 . Договір укладений в електронній формі шляхом його підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.
20.10.2021 р. між ТОВ "УМ Факторинг" та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладений договір факторингу №1 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ "УМ Факторинг" набуло право вимоги за кредитним договором №1470834, укладеним 18.01.2021 р. з відповідачем.
ІІ. Процедура та позиції сторін
Ухвалою суду від 02.12.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Копії ухвали про відкриття провадження у справі та матеріалів позовної заяви направлялись на адресу зареєстрованого місця його проживання (а.с. 87), повернулись не врученими з поштовою відміткою «За закінченням терміну зберігання», повторне відправлення повернулось 28.02.2023 року (а.с. 91,92,94,95).
ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
В статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 частини першоїст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду
Судом встановлено, що 18.01.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений договір № 1470834 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с.22-31).
Кредитний договір укладено в електронному вигляді, який відповідач підписав електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором С098 (а.с.31).
В пункті 1.1 договору вказано, що укладання цього договору здіснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету (а.с. 22).
З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 626, 627, 638, 639,1054 ЦК України, положень Закону України "Про електронну комерцію", Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», суд дійшов висновку, що між сторонами в належній формі укладений кредитний договір, підписання умов якого може здійснюватись в електронній формі шляхом накладення електронного цифрового підпису, з використанням одноразового ідентифікатора, що узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року в справі № 524/5556/19.
Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4.1 даного Договору ОСОБА_1 отримав позику в розмірі 7 000,00 грн на строк кредиту - 30 днів, що може бути продовжений у порядку та на умовах, визначених Розділом 4 Договору, зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день.
Згідно з п.п. 4.1, 4.2 договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту шляхом укладення Додаткової угоди до договору; пропозиція (оферта) клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки «Продовжити кредит» в особистому кабінеті або відповідної кнопки в платіжному терміналі та здійснення платежу на користь Товариства у розміні не менше суми нарахованих та сплачених на дату платежу процентів.
Між сторонами у справі був узгоджений графік платежів, що є Додатком 1 до Договору, відповідно до якого було узгоджено суму кредиту та суму нарахованих процентів, а також дату повернення кредиту (а.с. 32).
На підставі п. 2.1 договору кредит надавався відповідачу у безготівковій формі шляхом перерахуванні коштів на платіжну карту НОМЕР_2 .
ТОВ «Лінеура Україна» зі свого боку зобов`язання виконав, перерахувавши на картку ОСОБА_1 кошти в розмірі 7 000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 77946494 від 18.01.2021 (а.с. 20).
Відповідно до Додатків №№ 2 та 3 від 18.02.2021 року та від 21.03.2021 року строк користування кредитними коштами та строк сплати відсотків були продовжені до 21.04.2021 року (а.с. 64-67).
З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі, який визначений договором. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування чужими коштами не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст.512, 514 ЦК України ТОВ «Ум Факторинг» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Відповідач відзив на позовну заяву та належних доказів на підтвердження погашення заборгованості по кредитному договору суду не надав.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитки включають втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Упущена вигода - це втрати очікуваного приросту в майні, на підставі беззастережних доказів реальної можливості їх отримання, у разі недопущення правопорушення.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
За правилами ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.
Дослідивши зміст укладеного Договору № 1470834 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеного 18.01.2021 р, судом встановлено, що його умовами не передбачено такого обов`язку з боку боржника, як відшкодування кредиторові упущеної ним вигоди.
Зі змісту п. 7.1 договору вбачається, що сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно з чинним законодавством України та цим Договором. В пункті 7.4 Договору визначено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Клієнтом (позичальником) зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом Товариство має право вимагати сплати штрафу у відповідному розмірі.
Тобто, умовами договору передбачено нарахування штрафних санкцій у разі невиконання або неналежного виконання клієнтом/боржником умов укладеного договору, що і повинні були бути застосовані до відповідача ОСОБА_1 в тому разі, якщо позивач вважає свої права за договором порушеними стороною відповідача.
Крім того, зі змісту Звіту про оцінку грошового збитку, який наданий суду на підтвердження розміру упущеної вигоди, вбачається, що упущена вигода розрахована, виходячи з того, яка сума могла б бути накопичена на депозитному рахунку позивача у разі, якби позичальник своєчасно повернув суму позики і сплатив би відсотки, а отримані грошові кошти були б внесені на депозитний рахунок під 5,01 %.
Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що повернуті позичальником грошові кошти підлягали внесенню на депозитний рахунок і саме під відсоток, який становить 5,01 річних, а в силу ст. ЦПК України рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.
Таким чином, суд доходить до висновку, що позивачем не доведено наявність правових підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.
V. Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу.
За правилами п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 2481,00 грн, який є мінімальним.
Щодо витрат на правничу допомогу, судом встановлено, що 16.05.2022 року між ТОВ «УМ Факторинг» та адвокатом Басняком Ю.Ю., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №000417 від 29.10.2021 р, укладений Договір про надання правничої (правової) допомоги, згідно якого адвокат зобов`язується здійснювати представництво та надавати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, передбачених даним Договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.
Згідно з п.п. 4.1.1. Договору про надання правничої (правової) допомоги гонорар адвоката може бути встановлено у фіксованому розмірі, який погоджується сторонами в додатку до цього договору. Правова допомога, що надається адвокатом по даному договору, може оплачуватись у фіксованому розмірі шляхом переказу на рахунок адвоката - п. 4.2 Договору.
Зі змісту Додатку № 38 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 9/22 від 16.05.2022 року, укладеного 29.09.2022 року, вбачається, що адвокат зобов`язується здійснювати захист, представництво інтересів клієнта у судах у справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; розмір гонорару за надання правничої допомоги встановлено і погоджено у фіксованому розмірі, що становить 4000,00 грн, який сплачується за результатами ухвалення судового рішення на користь клієнта після повного його виконання (гонорар успіху) (а.с. 76-78).
Відповідно до частин 1,2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Подібні за змістом правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 12.01.2021 року у справі № 280/2635/20; від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16; від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18; від 01.09.2021 у справі №178/1522/18; від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19; від 10.11.2021 року у справі № 329/766/18; від 23.12.2021 року у справі № 923/560/17.
Судова практика з зазначеного питання є сталою і змін не зазнавала.
Відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.
Крім того, у справі "Бєлоусова проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно з договірними зобов`язаннями, а тому витрати за цим гонораром є фактично понесеними.
В межах цієї справи сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним.
Дослідивши умови укладеного між позивачем та адвокатом договору, враховуючи те, що гонорар адвоката встановлений у фіксованому розмірі в сумі 4000,00 грн; те, що позивач має зобов`язання зі сплати таких витрат на користь адвоката; те, що позовні вимоги задоволені частково, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати з надання професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 3870,80 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 76-83, 141, 263-268, 280, 354 ЦПК України, -
Позовну заяву задоволити частково.
В задоволенні позовних вимог про стягнення упущеної вигоди та витрат на проведення оцінки грошового збитку - відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», місцезнаходження: м. Київ, вул. Ризька, 73-Г, офіс 7/1; .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя О.В. Стрілецька