Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Соколовській А.А.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідачів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

02.12.2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням наступним чином:

-виділити в користування позивача житлову кімнату площею 18,1 кв. м та вбудовану шафу площею 0,7 кв. м, яка межує із вбиральнею;

-виділити в користування відповідачів житлову кімнату площею 12,4 кв. м та вбудовану шафу площею 0,7 кв. м, розташовану ближче до вхідних дверей в квартиру;

-залишити в спільному користуванні сторін коридор площею 13,1 кв. м, вбиральню площею 1,9 кв. м, ванну площею 3,4 кв. м, кухню площею 8,7 кв. м, балкон засклений площею 3,5 кв. м.

Стягнути з відповідачів на користь позивача суму судового збору.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності від 11.01.2008 року квартира АДРЕСА_1 перебувала у приватній власності ОСОБА_3 та її чоловіка - ОСОБА_4 в рівних частинах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , спадкоємцями щодо майна, що перебувало у власності ОСОБА_4 , є дружина ОСОБА_4 - позивачка ОСОБА_3 та його сини - відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_2

27.05.2021 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого отримала обов`язкову частку у спадщині у розмірі 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 .

Станом на 30.11.2021 року позивачу на праві приватної власності належить 7/12 (1/2 + 1/12) частки квартири АДРЕСА_1 , що відповідає 17,792 кв. м жилої площі.

При цьому 5/12 часток цієї квартири в рівних частках успадкували відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , що відповідає 12,71 кв. м жилої площі спірної квартири.

Із технічного паспорта вбачається, що згадана квартира має загальну площу 62,5 кв. м, із яких: житлова кімната площею 18,1 кв. м, житлова кімната - 12,4 кв. м, коридор - 13,1 кв. м, вбиральня - 1,9 кв. м, ванна кімната - 3,4кв.м., кухня - 8,7 кв. м, шафа - 0,7 кв. м, шафа - 0,7 кв. м, балкон засклений - 3,5 кв. м.

Ураховуючи, що в спірній квартирі є ізольована житлова кімната площею 18,1 кв. м, площа якої лише на 0,308 кв. м перевищує площу ідеальної частки жилої площі, що перебуває у власності позивача, яка іншого житла не має, спірна квартира є постійним місцем проживання якої, вважає за доцільне в її користування виділити житлову кімнату площею 18,1 кв. м.

В спірній квартирі є ізольована житлова кімната площею 12,4 кв. м, що на ті ж 0, 308 кв. м. менша від ідеальної частки жилої площі, яку успадкували відповідачі. Ураховуючи, що у своїй власності кожен з них має окрему квартиру, які розташовані за іншими адресами, то їм доцільно виділити в користування кімнату площею 12,4 кв. м.

Щодо користування допоміжними приміщеннями, то, посилаючись на те, що в квартирі є допоміжні кімнати, у тому числі дві вбудованих шафи площею по 0,7 кв. м кожна, з огляду на те, що позивач в спірній квартирі проживає постійно та в одній із цих шаф зберігає свої продукти харчування, вважає за доцільне виділити в її користування вбудовану шафу площею 0,7 кв. м, яка межує із вбиральнею.

Іншу вбудовану шафу площею 0,7 кв. м, розташовану ближче до вхідних дверей в квартиру, в якій зберігається одяг, виділити в користування відповідачів.

Інші допоміжні приміщення залишити в спільному користуванні співвласників.

Вказує, що змушена звернутися до суду із цим позовом у зв`язку з тим, що між співвласниками постійно виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування спірною квартирою, її утримання, та збереження, а невизначеність щодо порядку користування спірною квартирою перешкоджають позивачу здійснювати право володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.12.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.12.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів у справі - копії спадкової справи № 107/2019 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

11.07.2022 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли витребувані докази.

В ухвалі про відкриття провадження у справі учасникам справи було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень.

Відзив та будь-яких інших заяви чи клопотань відповідачі до суду не подавали.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.09.2022 року справа призначена до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.

24.11.2022 року надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачі вважають вимоги за позовом такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на відсутність порушеного права позивача з огляду на те, що позивач не зверталася до співвласників квартири для вирішення своєї пропозиції шляхом домовленості.

Не заперечують, що квартира АДРЕСА_1 , є спільною власністю сторін, а саме 7/12 часток у праві власності належить позивачу та відповідачі успадкували у рівних частках 5/12 часток за заповітом їх батька - ОСОБА_4 .

Щодо виділення житлової кімнати площею 18,1 кв. м в користування позивача, яка має право на 17, 79 кв. м житлової площі, то це позбавить їх частки у праві власності (житлової площі 0,308 кв. м), яка успадкована відповідачами. Вважають, що тим самим позивач робить спробу втрутитись через суд у розпорядження спадкодавця, в якому вона сама відсутня, і своє особисте бажання не підкріплює нормами закону, згідно з якими можна позбавити відповідачів власності.

Посилаються, що фактично з січня 2015 року позивач не проживає у вказаній квартирі і відповідачі ніяким чином не перешкоджали їй проживати в цій квартирі та зберіганню незначної кількості продуктів (консервована продукція), яка вже більше трьох років лежить непорушно.

Вважають, що повне виділення кімнати площею 18,1 кв. м позивачу потрібно не для того, щоб там проживати, а для того, щоб мати можливість розпоряджатися цією кімнатою, не виключаючи, щоб спонукати інших співвласників квартири до її найшвидшого продажу на невигідних їм умовах, оскільки основна мета позивача - це продаж квартири.

Натомість відповідачі пропонують вирішити це питання наступним чином і встановити такий порядок користування житловою кімнатою 18,1 кв. м: відповідачі погоджуються надати право позивачу користуватися їхньою частинкою власності, а саме тільки 0,308 кв. м житлової площі у кімнаті 18,1 кв. м, для повноцінного використання позивачем цією кімнатою виключно для проживання та здійснення поліпшення умов проживання в цій кімнаті (так як згідно її пояснень вона потребує окремої житлової площі для проживання), але для розпорядженням цією кімнатою (продаж, дарування, міна, довічне утримання (догляду), виділу частки у натурі тощо) дотримуватися норм ст.361 та ч.1 ст.358 ЦК, відповідно до яких співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, яке здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Про виділ в користування відповідачів житлової кімнати площею 12,4 кв. м, не дивлячись на те, що площа цієї кімнати менша їхньої частки спільної власності, - заперечення у відповідачів відсутні.

Щодо виділення в користування однієї з вбудованих шаф площею 0,7 кв. м, то кожна з них має своє окреме призначення: для розміщення верхнього одягу та для розміщення речей; тому вони не можуть бути виділеними для окремого використання і повинні залишитись у спільному використанні, так як коридор, кухня, вбиральня, ванна і балкон.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що в нормах законодавства, на які спирається позивачка, відсутні норми, які дозволяють відібрати у відповідачів частину власності та передати позивачці без її відшкодування, а також, що позов стосується встановлення порядку користування квартирою, а не розподілу часток у праві власності, просять встановити порядок користування квартирою на їх умовах.

Інших заяв по суті спору сторонами не було подано.

У судовому засіданні сторони підтримали викладені ними в позовній заяві та у відзиві позиції.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, приходить до висновку про наступне.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 11.01.2008 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.2021 року позивачу належить 7/12 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , що відповідає 17,792 кв. м жилої площі.

Відповідачам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.2021 року в рівних частках належить 5/12 часток у праві власності на вказану квартиру, що відповідає 12,71 кв. м жилої площі спірної квартири.

За доводами позивача, у співвласників почали виникати спори щодо користування квартирою.

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання відповідачів на те, що ними не порушуються права позивача за відсутності врегулювання спірних відносин між співвласниками за їх добровільною домовленістю, оскільки це спростовується їх запереченням проти позову, що свідчить про виникнення конфліктної ситуації між сторонами, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, тому такий спір про встановлення порядку користування майном підлягає вирішенню судом.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про встановлення порядку користування спірною квартирою є тим допустимим та законним способом захисту порушених прав та інтересів.

Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з вимогами ст. 317, ч.3 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так, відповідно до ст. 355 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Тобто, співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

При цьому поняття реальної частки, зокрема, може застосовуватися відповідно до ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників мас право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК це можливо, якщо кожній із сторін можу бути виділено окрему частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності.

Також відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири.

У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Так, відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , копія якого міститься в матеріалах спадкової справи, вищевказана квартира складається з 2-х ізольованих кімнат жилою площею - 18,1 кв. м та 12,4 кв. м, а також підсобних приміщень: кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору, двох вбудованих шаф, балкону.

Виходячи з викладеного, з врахуванням площі кімнат та їх розташування у спірній квартирі, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, який є правомірним власником 7/12 часток у праві власності на спірну квартиру, та вважає за необхідне усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на належне майно шляхом виділу у користування житлової кімнати площею 18,1 кв. м, залишивши у користуванні відповідачів, власників 5/12 часток, житлову кімнату площею 12,4 кв. м.

Суд також враховує, що при такому виділенні у користування сторін приміщень на долю відповідачі буде припадати менший розмір частки, ніж повинен бути згідно з їх правом власності - на 0, 308 кв. м житлової площі, що на думку суду, є не суттєвим і не порушить законні житлові права співвласників, але вирішить спір про право цивільне.

Щодо посилання відповідачів на погодження з таким порядком користування за умови виключно для проживання позивача, але не розпорядження цією кімнатою, то вони не мають правового значення, оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, т. я. суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

Як зазначено вище та згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15, поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Зокрема, відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові від 03.04.2013 року у справі N 6-12цс13, норма ст. 358 ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються на об`єкт самостійної власності кожного з них.

При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників та не впливає на право та можливість розпорядження саме належною часткою у праві власності.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 23.10.2019 року (справа № 523/1103/18) та від 18.03.2020 року (справа № 405/3475/15-ц).

Щодо користування допоміжними приміщеннями, то вони мають загальне призначення і виділу в окреме користування не підлягають.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про встановлення порядку користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на законі, відповідають частці у спільному майні та такий встановлений порядок не призведе до порушення житлових прав співвласників квартири.

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір за подання позовної заяви у розмірі по 454,00 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 355, 358, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням задовольнити.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

виділити в користування ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - житлову кімнату площею 18,1 кв. м;

виділити в користування ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) - житлову кімнату площею 12,4 кв. м;

приміщення загального призначення залишити в спільному користуванні співвласників.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання позовної заяви по 454,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 24 березня 2023 року.

Суддя: