"03" травня 2023 р.
Справа №642/493/23
Провадження № 2/642/196/23
27 квітня 2023 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Грінчук О.П.,
за участі секретаря Шрамко Н.В.,
представника позивача Буча Р.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова Купріянова Володимира, в інтересах держави в особі Харківської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про витребування майна з чужого володіння, визнання правочину недійсним,
Рішенням РВК Ленінського району від 06.03.2007 №163 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано дозвіл оформити переобладнання у квартиру АДРЕСА_1 з наданням статусу ізольованої та закріплення площі квартири, на ОСОБА_4 в подальшому відкрито особовий рахунок.

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що приватним нотаріусом ХМНО Гаражею І.П. 18.02.2021 посвідчено договір купівлі-продажу (реєстровий №478) між сторонами - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , на підставі якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 . В пункті 1.2. вказаного договору зазначено про належність квартири продавцю ( ОСОБА_3 ) на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.03.2006 Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстраційним №7-10-201127 згідно з розпорядженням від 10.03.2006 за №323, та зареєстрованого в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 11.04.2006 і записаного в реєстрову книгу за №П-3-75721.

На час нотаріального посвідчення вказаного договору право власності на квартиру АДРЕСА_1 , як на окремий об`єкт нерухомого майна, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване не було.

В матеріалах справи нотаріуса, пов`язаної з посвідченням відповідного правочину, встановлено наявність вищевказаного свідоцтва від 10.03.2006, як правовстановлюючого документа, а також довідки, датованої 17.02.2021 під №1092967, за змістом якої, вона видана КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради за заявою ОСОБА_3 , із зазначенням інформації про належність спірної квартири ОСОБА_3 на праві власності на підставі вищевказаного свідоцтва з реквізитами від 10.03.2006. Однак, за змістом листа директора КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за №3948/07-05/21, наданого у зв`язку з надходженням для виконання ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 11.05.2021 про надання тимчасового доступу до речей і документів, у відділі збереження технічної документації окрема інвентаризаційна справа на квартиру

АДРЕСА_1 не створювалась та не обліковується. Крім цього, проведеною вказаним комунальним підприємством перевіркою встановлено, що довідка від 17.02.2021 під №1092967 про наявність або відсутність інформації про зареєстровані речові права на вищевказану квартиру не створювалась та в матеріалах інвентаризаційної справи на будинок по АДРЕСА_2 відсутня.

Водночас, досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні встановлено, що до вказаного паспорта вклеєна фотокартка невстановленої особи, а труп самого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлений 24.10.2020 в квартирі АДРЕСА_1 , у подальшому похований за рахунок держави, як не витребуваний родичами або будь-якими іншими особами.

З листа начальника Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 17.04.2021 №3027/22.1-07 вбачається, що на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений актовий запис про смерть №20072 від 11.12.2020. Датою смерті померлої особи у вказаному актовому записі зазначено 24.10.2020.

Наведене у сукупності вказує на підроблення наданих нотаріусу свідоцтва від 10.03.2006 та довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 17.02.2021 щодо належності квартири АДРЕСА_1 на праві власності ОСОБА_3 , з метою незаконного заволодіння вказаною неприватизованою квартирою шляхом обману, з використанням підроблених документів, через її відчуження від імені померлого на той час ОСОБА_3 на користь іншої особи.

Крім цього, встановлено, що у подальшому приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О. 02.03.2021 посвідчено іпотечний договір (реєстровий 658), за умовами якого, ОСОБА_1 , у порядку забезпечення зобов`язання за договором позики в розмірі 140 тис. грн., передав квартиру АДРЕСА_1 в іпотеку ОСОБА_2 .

З огляду на спрямованість свідоцтва від 10.03.2006 та договору купівлі-продажу від 18.02.2021 на незаконне заволодіння квартирою

АДРЕСА_1 , вказані правочини є такими, що порушують публічний порядок, тобто нікчемними в силу ч.ч.1-2 ст.228 ЦК України.

З огляду на невідповідність змісту нікчемного договору купівлі-продажу від 18.02.2021 вимогам ч.1 ст.658 ЦК України, якою передбачено, що право продажу товару належить його власнику, враховуючи, що право власності до покупця за вказаним договором не перейшло, оскільки законним власником спірного майна є Харківська міська рада, визначеною ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності спірного іпотечного договору від 02.03.2021 є недодержання в момент його вчинення вимог, встановлених ч.1 ст.203 цього Кодексу, а саме: невідповідність вимогам абз.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої, предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності; невідповідність інтересам держави в особі Харківської міської ради, яка є законним власником відповідної квартири.

Оскільки ОСОБА_1 на момент укладення іпотечного договору від 02.03.2021 (реєстровий №658) право власності на спірну квартиру, яку в подальшому передано ОСОБА_2 в іпотеку, у законний спосіб набуто не було (незважаючи на проведену державну реєстрацію такого права), згаданий іпотекодавець не мав прав власника на розпорядження квартирою, тобто договір іпотеки від 02.03.2021 у частині включення до предмета іпотеки квартири АДРЕСА_1 укладено з порушенням вимог законодавства, що відповідно до вимог ст.ст.203, 215 ЦК України дає обґрунтовані підстави для визнання його недійсним.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 07.02.2023 справу відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, посилаючись на викладені в ньому обставини. Крім того, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися своєчасно і належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань до суду не надавали, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мельниченко Є. також в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань до суду не надавав.

Суд у зв`язку з неявкою відповідачів та представника відповідача, та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзивів відповідачами, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд встановив, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.45 ЦПК України з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, подає, зокрема, позовну заяву.

Повноваження прокурора звертатися до суду з позовною заявою під час здійснення представництва інтересів держави в суді передбачено п.1 ч.6 ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

За змістом ч.3 вказаної статті Закону підставою представництва в суді законних інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до постанови ВП ВС від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. При цьому суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи.

Листом від 08.11.2022 окружною прокуратурою повідомлено Харківську міську раду про наявність порушень інтересів держави та надано розумний строк до 01.12.2022 для вжиття відповідних заходів. За результатами розгляду вказаного листа Харківська міська рада листом від 28.11.2022 поінформувала Новобаварську окружну прокуратуру м. Харкова про те, що не заперечує проти звернення окружної прокуратури з відповідним позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради.

Отже, представництво прокуратурою в суді органу державної влади, а саме Харківської міської ради, шляхом подання позовної заяви відповідає положенням закону та підтверджує наявність в Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова повноважень на подання такого позову.

Також встановлено, що СВ ВП№2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській обл. (за процесуальним керівництвом Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова) здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000262 за ч.3 ст. 190 КК України за фактом заволодіння майном гр. ОСОБА_3 (а.с. 19)

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що приватним нотаріусом ХМНО Гаражею І.П. 18.02.2021 посвідчено договір купівлі-продажу (реєстровий №478), на підставі якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 40623816). За умовами вказаного договору купівлі-продажу від 18.02.2021 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продав відповідну квартиру ОСОБА_1 за 195 300 грн. (а.с. 18, 31-34)

З листа директора КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 29.04.2021 за №3554/0408/21 вбачається, що, згідно матеріалів відповідної інвентаризаційної справи, право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 зареєстровано за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради на підставі свідоцтва про право власності, виданого 12.01.2009 виконавчим комітетом Харківської міської ради. (а.с. 26-27)

За змістом листа начальника Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 09.04.2021 за №2843, приватизація квартири АДРЕСА_1 вказаним Управлінням, як органом приватизації Харківської міської ради, не проводилась, заяв про приватизацію згаданої квартири до Управління не надходило. (а.с. 25)

Листом заступника директора КП «Жилкомсервіс» від 23.03.2021 за №5339/2/07-05 повідомлено, що згідно рішення РВК Ленінського району від 06.03.2007 №163 надано дозвіл оформити переобладнання у квартиру АДРЕСА_1 з наданням статусу ізольованої та закріплення площі квартири за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якого в подальшому відкрито особовий рахунок. (а.с. 24)

Згідно довідки від 31.03.2021 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою АДРЕСА_3 , зареєстровані особи у даній квартирі відсутні. (а.с. 28)

В пункті 1.2. Договору купівлі-продажу від 18.02.2021 зазначено про належність продавцю ОСОБА_3 квартири за адресою АДРЕСА_3 , на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.03.2006 Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстраційним №7-10-201127 згідно з розпорядженням від 10.03.2006 за №323, та зареєстрованого в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 11.04.2006 і записаного в реєстрову книгу за №П-3-75721. (а.с. 31)

На час нотаріального посвідчення вказаного договору право власності на квартиру АДРЕСА_1 , як на окремий об`єкт нерухомого майна, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване не було.

Відповідно до вимог п.1.1. глави 2 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20592, правочин щодо відчуження майна, право власності на яке підлягало реєстрації, міг бути посвідчений за умови подання документів, що посвідчували право власності на майно, що відчужувалося.

Пунктом 1.2. глави 2 розділу 2 Порядку визначено перелік документів або їх дублікатів, якими може бути підтверджено право власності на квартиру, зокрема: свідоцтво про право власності.

При цьому, відповідно до п.3 розділу 7 глави 1 Порядку, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

Крім цього, згідно пункту 1.6. глави 2 розділу 2 Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на квартиру, прав власності на яку підлягало державній реєстрації відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, та не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, долучається документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на це майно.

Так, згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.03.2006, ОСОБА_3 має на праві приватної власності квартиру за адресою АДРЕСА_3 . (а.с.35)

Згідно довідки, датованої 17.02.2021 під №1092967, виданої КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради за заявою ОСОБА_3 , в ній зазначено інформацію про належність спірної квартири ОСОБА_3 на праві власності на підставі вищевказаного свідоцтва з реквізитами від 10.03.2006. (а.с. 37)

Однак, за змістом листа директора КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за №3948/07-05/21, наданого у зв`язку з надходженням для виконання ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 11.05.2021 про надання тимчасового доступу до речей і документів, у відділі збереження технічної документації окрема інвентаризаційна справа на квартиру АДРЕСА_1 не створювалась та не обліковується. Крім цього, проведеною вказаним комунальним підприємством перевіркою встановлено, що довідка від 17.02.2021 під №1092967 про наявність або відсутність інформації про зареєстровані речові права на вищевказану квартиру не створювалась та в матеріалах інвентаризаційної справи на будинок по АДРЕСА_2 відсутня. (а.с. 39-40)

Крім того, до позову додано дві копії паспорту ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , виданого Дергачівським РВ ХМУ УМВС України в Харківській обл. 20.06.2000, одна з матеріалів нотаріуса при посвідченні спірного договору купівлі-продажу квартири від 18.02.2021, на підставі якого нотаріусом встановлювалась особа продавця, та друга копія паспорту ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , виданого Дергачівським РВ ХМУ УМВС України в Харківській обл. 20.06.2000, встановлена в ході досудового розслідування кримінального провадження №10000262, з яких вбачається, що фото є різними, в ході досудового розслідування встановлено, що фото в одному документі є вклеєним. (а.с. 41-44)

В той час, згідно листа начальника Харківського міського ВДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 17.04.2021 №3027/22.1-07, перевіркою облікових даних архівного фонду Харківського міського ВДРАЦС СМУ Міністерства юстиції (м. Харків) виявлено актовий запис про смерть №20072 від 11.12.2020, складений на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перевіркою паперового носія вищевказаного актового запису про смерть встановлено дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що надано актовий запис про смерть №20072 від 11.12.2020. (а.с. 46-49)

Таким чином, на підставі наданих позивачем доказів, які досліджені судом в ході судового розгляду, встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була продана 18.02.2021 від імені гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який станом на день укладання такого договору купівлі продажу від 18.02.2021 був померлою особою, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішень про відчуження спірного майна з комунальної власності Харківською міською радою не приймалося, остання, будучи законним власником означеної квартири, не була стороною договору купівлі-продажу від 18.02.2021, у зв`язку з чим, відповідне нерухоме майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом, шляхом шахрайства.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст.387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно до положень ч. 1 ст.316 та ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

В силу ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зазначена правова норма кореспондується з ч. 4 ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом

Добросовісне придбання, відповідно до ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Тобто, віндикацією є особливий спосіб захисту права власності, який застосовується в тому випадку, коли власник майна фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Таким чином, вбачається, що на підставі вищевказаної норми закону власник має право реалізувати своє право на захист зверненням до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених відповідним процесуальним законом, тобто з поданням доказів, що підтверджують його право власності на річ, що вибула з його користування.

В постановах Верховного Суду від 09.08.2018 по справі № 927/876/17, від 11.09.2018 по справі № 910/9555/16, постановах Верховного Суду України по справах №3-1515гс16 від 15 березня 2017 року, №3-1533гс16 від 25 січня 2017 року, №3-1058гс16 від 23 листопада 2016 року, №3-604гс16 від 5 жовтня 2016 року зазначено наступний правовий висновок: «Власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (стаття 387 ЦК) та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати (частина З статті 388 ЦК).

Згідно роз`яснень, наведених в пунктах 21-26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», коли майно придбане за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст.388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ч. 8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Частинами 1,2,3 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, суд вважає обґрунтовано доведеним та не спростованим відповідачем факту вибуття поза волею власника територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради спірного майна - квартири АДРЕСА_1 і перехід такого у незаконне володіння відповідача ОСОБА_1 .

Тому це майно підлягає витребуванню від відповідача ОСОБА_1 на користь ХМР на підставі ст. 388 ЦК України.

Крім того, 02.03.2021 приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О. посвідчено іпотечний договір (реєстровий 658), за умовами якого, ОСОБА_1 , у порядку забезпечення зобов`язання за договором позики в розмірі 140 тис. грн., передав квартиру АДРЕСА_1 в іпотеку ОСОБА_2 (номер запису про іпотеку в Державному реєстрі прав: 40796423). (а.с. 50-53)

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно абз.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності.

Відповідно до ст.583 ЦК України, заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 на момент укладення іпотечного договору від 02.03.2021 (реєстровий №658) право власності на спірну квартиру, яку в подальшому передано ОСОБА_2 в іпотеку, у законний спосіб набуто не було, даний іпотекодавець не мав прав власника на розпорядження квартирою.

Враховуючи викладене, договір іпотеки від 02.03.2021 у частині включення до предмета іпотеки квартири АДРЕСА_1 укладено з порушенням вимог законодавства, що відповідно до вимог ст.ст.203, 215 ЦК України дає обґрунтовані підстави для визнання його недійсним.

Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Оскільки позов задоволено повністю, представником позивача сплачено судовий збір в розмірі 5613.30 грн., а тому він підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 228, 316, 317, 319, 321, 330, 386, 388, 583, 658 ЦК України, суд -

ухвалив:

Позов керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова Купріянова Володимира (м. Харків, вул. Конєва, 20), в інтересах держави в особі Харківської міської ради (м. Харків, м-н Конституції, 7, ), до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) про витребування майна з чужого володіння, визнання правочину недійсним задовольнити.

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101) з незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь законного власника Харківської міської об`єднаної територіальної громади в особі Харківської міської ради.

Визнати недійсним іпотечний договір, посвідчений 02.03.2021 приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О. (реєстровий №658).

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь Харківської обласної прокуратури (, р/р UA0007171, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, код класифікації видатків бюджету - 2800) сплачений судовий збір в розмірі 5613.50 грн., а саме по 2806 (дві тисячі вісімсот шість) грн. 75 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.05.2023.

Головуючий: