КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/553/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2023 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

за участю сторін:

представників позивача адвокатів Яцишина В.В., Осадчого А.Ю.,

представника відповідача адвоката Скрипнік Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на нерухоме майно та переведення прав та обов`язків покупця,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ майна. Позивач у позовній заяві зазначає, що у період з 2016 р. по лютий 2022 р. проживав з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час проживання однією сім`єю було придбано за його кошти нерухоме майно, а саме дачний будинок номер АДРЕСА_1 загальною площею 117,2 кв.м, житловою площею - 47,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та земельна ділянка площею 0,0149 га, кадастровий номер 110136900:38:025:0057, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку 0,0149 га, з реєстраційним номером 000, які за договором купівлі-продажу від 24 жовтня 2018 року належить ОСОБА_2 .

Позивач також зазначає, що він з відповідачем проживали у його будинку за адресою: АДРЕСА_3 , разом з ними також проживала донька ОСОБА_3 та домогосподарка ОСОБА_4 .

Також позивач вказує, що він повністю забезпечував ОСОБА_2 та її дітей, а саме навчання дітей, проживання, харчування, медичне обслуговування та інші витрати. Позивач зазначає, що факт проживання його з відповідачем однією сім`єю також підтверджується численними фото в період із 2016 по 2021 роки, зробленими на відпочинку, на сімейних святах та в побуті.

Враховуючи вищевказане позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 13.09.2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ майна. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Також, ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Луняченка В.О. від 14.12.2022 р. у справі № 947/29711/22 відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про переведення прав та обов`язків покупця нерухомого майна, визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування вказаних позовних вимог зазначено, що позивачем для спільного проживання з відповідачем було вирішено придбати зазначене вище нерухоме майно. У зв`язку з тим, що позивач не міг бути особисто присутнім під час укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, позивачем видано на ім`я відповідача довіреність з правом укладення договорів купівлі-продажу зазначеного майна та передано відповідачу грошові кошти для оплати його вартості. Проте, договори купівлі-продажу було оформлено на ім`я відповідача. В час видачі доручення відповідачці, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Бориспільської ЦРЛ (діагноз: загострення хронічного панкреатиту). У зв`язку з цим, було посвідчено довіреність на уповноваження відповідачки укласти та зареєструвати договір купівлі-продажу дачного будинку АДРЕСА_4 . Зазначена довіреність від 27.09.2018 р. № 1604 посвідчена головним лікарем Бориспільської ЦРЛ Щур Олександр Павлович та зареєстрована за № 1604 від 27.09.2018 року. Таким чином, позивач дав відповідачці доручення укласти від його імені договір купівлі-продажу (дачного будинку АДРЕСА_4 ) та необхідну суму грошових коштів для передачі продавцю.

Позивач зазначає, що фактично, відповідачка вчиняла правочин купівлі-продажу від 24 жовтня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 412, та правочин купівлі-продажу земельної ділянки від 24 жовтня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 415 від його імені та за його рахунок, як довіритель в межах повноважень наданих довіреністю від 27.09.2018 року № 1604. У зв`язку з цим, позивач вважає, що відповідач вчинила зазначені правочини (договори купівлі-продажу від 24.10.2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 412 та від 24.10.2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 415) як повірений, від імені позивача, а тому права та обов`язки покупця за вказаними договорами купівлі-продажу мають бути переведені на позивача.

Позивач вказує, що в підтвердження здійснення купівлі-продажу дачного будинку АДРЕСА_5 , з реєстраційним номером 101 та земельної ділянки 0,0149 га, з реєстраційним номером 000, на якій він знаходиться, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідачем від імені позивача також виступає той факт, що відповідач та її донька протягом усього часу спільного проживання з позивачем перебувала на повному утриманні позивача; заощаджень достатніх для здійснення купівлі-продажу за власний рахунок до спільного проживання з позивачем відповідач також не мала; дохід відповідачки за час спільного проживання з позивачем не дозволяв заощадити суму коштів, необхідну для купівлі-продажу спірного майна за власний рахунок. В подальшому, враховуючи що позивач та відповідач спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за рахунок позивача було значно поліпшено придбане майно (здійснено капітальні ремонти та інші роботи, що дали змогу використовувати вказане майно за його призначенням, у тому числі, для спільного проживання однією сім`єю з відповідачем).

Позивач також зазначає, що про порушення його прав та фактичне позбавлення його права власності на спірне нерухоме майно, а також невиконання відповідачем наданого їй доручення (довіреність від 27.09.2018 р. № 1604) позивач дізнався у лютому 2022 року, після припинення відносин спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Оскільки позивач та відповідач до цього моменту (до лютого 2022 року) проживали однією сім`єю, у тому числі, в спірному будинку, вели спільний побут та маючи теплі почуття до відповідача, позивач не вдавався в юридичні тонкощі державної реєстрації прав, а також покладався на добросовісність відповідача.

Ухвалою від 19.12.2022 р. об`єднано в одне провадження цивільну справу №947/20577/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ майна,та цивільну справу №947/29711/22за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про переведення прав та обов`язків покупця нерухомого майна, об`єднаній цивільній справі присвоєно № 947/20577/22.

У відзивах на позовні заяви представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначала що сторони однією сім`єю не проживали, хоча і мали у 2020 році певні близькі відносини, окрім цього, позивач з 1997 р. по 2019 рік перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, що виключає можливість встановлення факту проживання сторін однією сім`єю починаючи з 2016 року. Також представник відповідача у відзиві зазначала, що довіреність позивача не зареєстрована в реєстрі для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених та Єдиному реєстрі довіреностей, оригінал довіреності та грошові кошти у сумі 3250000 грн. відповідачу не передавалися. Також, представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності, яку обґрунтовано тим, що позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав у 2018 році, проте з позовом про визнання права власності на нерухоме майно та переведення прав та обов`язків покупця звернувся у 2022 році.

Ухвалою від 13.09.2022 р. задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Накладено арешт на дачний будинок під номером АДРЕСА_1 житловою площею 47,9 кв.м., загальною площею - 117,2 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,0149 га, кадастровий номер земельної ділянки :38:025:0057. Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0149 га, кадастровий номер земельної ділянки :38:025:0057, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях), проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно дачного будинку під номером АДРЕСА_1 житловою площею 47,9 кв.м., загальною площею - 117,2 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,0149 га, кадастровий номер земельної ділянки :38:025:0057.Заборонено всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях), проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно земельної ділянки площею 0,0149 га, кадастровий номер земельної ділянки :38:025:0057, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 19.12.2022 р. задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Витребувано з Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 11) належним чином завірені копії документів, які підтверджують факт реєстрації шлюбу (реєстрація шлюбу відбулась у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва, актовий запис № 318 від 12.04.1997 року) та факт розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Витребувано у Національного агентства з питань запобігання корупції (0103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 28) належним чином завірені копії декларацій ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ,адреса: АДРЕСА_6 ) за звітні періоди з 2016 року по 2020 рік включно.

Ухвалою від 15.02.2023 р. задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Витребувано з КНП «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ): 1.Виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 (період часу: з 24.09.2018 р. по 28.09.2018 р., діагноз: загострення хронічного панкреатиту). 2.Витяг з журналу реєстрації листків непрацездатності відносно ОСОБА_1 у період з 24.09.2018 р. по 28.09.2018 р. (діагноз: загострення хронічного панкреатиту). 3.Витяг з журналу обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації відносно ОСОБА_1 у період з 24.09.2018 р. по 28.09.2018 р. (діагноз: загострення хронічного панкреатиту).

Ухвалою від 15.02.2023 р. задоволено заяву представника позивача адвоката В.В. Яцишина про залишення без розгляду частини позовних вимог. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ майна залишено без розгляду в частині вимог про: визнання об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 дачного будинку номер АДРЕСА_1 , житловою площею 47,9 кв.м., загальною площею - 117,2 кв. м., та земельної ділянки площею 0.0149 га, кадастровий номер земельної ділянки 110136900:38:025:0057, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання в порядку поділу за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 права власності на 1/2 частини за кожним на дачний будинок номер АДРЕСА_1 , житловою площею 47,9 кв.м., загальною площею - 117,2 кв. м.; визнання в порядку поділу за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 права власності на 1/2 частини за кожним на земельну ділянку площею 0.0149 га, кадастровий номер земельної ділянки 110136900:38:025:0057, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Продовжено розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ майна в частині позовних вимог про:встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ) з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 ) за період з 2016 року по лютий 2022 року; переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу від 24 жовтня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Забалуєвою Г.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 412, з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу від 24 жовтня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Забалуєвою Г.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 415, з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); визнання права власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на дачний будинок номер АДРЕСА_1 загальною площею 117,2 кв.м, житловою площею - 47,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); визнання права власності ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) на земельну ділянку площею 0,0149 га, кадастровий номер 110136900:38:025:0057, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

У судовому засіданні 17.03.2023 року представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 17.03.2023 року представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначила, що відповідач з позивачем однією сім`єю не проживала, довіреність видана позивачем на ім`я відповідача жодних правових наслідків не створює, оскільки була зареєстрована лише у книзі реєстрації вихідної документації по Бориспільській ЦРЛ, натомість в реєстрі для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених та Єдиному реєстрі довіреностей реєстрація даної довіреності не проводилася, сама довіреність та грошові кошти у сумі, яка в ній зазначена, відповідачу не передавалися, нерухоме майно придбано відповідачем за власні грошові кошти, на час придбання спірного нерухомого майна сторони не могли проживати однією сім`єю, зокрема й через знаходження позивача у цей час у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, показання свідків, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2019 року у справі № 761/21463/19 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 12 квітня 1997 р. у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва, актовий запис № 318. Зазначене рішення набрало законної сили 04.11.2019 року. Зазначеним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з січня 2015 року припинили вести спільне господарство, проживали окремо та подружні стосунки не підтримували.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показали, що сторони з 2016 р. по лютий 2022 р. дійсно спільно проживали у будинку позивача за адресою АДРЕСА_3 , як чоловік та жінка, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. При цьому, деякий час сторони проживали й у квартирі відповідача у м. Одеса. ОСОБА_1 представляв ОСОБА_2 , як свою дружину. Зокрема, свідок ОСОБА_6 , яка працювала хатньою робітницею, повідомила суду, що відповідач надавала їй вказівки щодо ведення хатніх справ, зокрема щодо прибирання у будинку, закупівлі продуктів, готування їжі, також відповідач і сама брала участь у прибиранні будинку, готувала їжу для себе та позивача. Також свідок ОСОБА_6 повідомила, що позивачем щомісячно виділялися кошти на поточні витрати, які витрачалися як позивачем так і відповідачем, відповідач також видавала свідкові гроші для закупівлі продуктів та витрат по утриманню будинку. З 2017 року ОСОБА_2 проживала в м. Одесі, її старша донька також проживала в Одесі, але потім вона поїхала навчатись у Канаду. ОСОБА_6 також зазначила, що гроші за її роботу по господарству, їй сплачували ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які брались з тих грошей, які позивач надавав на певний період на побутові розходи. Свідок ОСОБА_7 , який працював водієм та охоронцем у позивача, також підтвердив що в 2016 року ОСОБА_2 приїхала до ОСОБА_1 в гості, так вони познайомились и потім в них зав`язались стосунки, під час сумісного проживання сторін у будинку щомісячно виділялися грошові кошти для побутових витрат, якими розпоряджалися як позивач так і відповідач. ОСОБА_1 під час спільного проживання подарував ОСОБА_2 автомобіль марки KIA, але відповідач періодично їздила і на автомобілі марки Тесла, яка належить ОСОБА_1 . Також свідок зазначив, що на весіллі молодшої доньки ОСОБА_1 відповідач стояла разом з ними замість матері, їх всі сприймали як подружжя. Також свідок вказав, що ОСОБА_2 розпоряджалась грошовими коштами ОСОБА_1 .

ОСОБА_7 також вказав, що з кінця 2016 року сторони по справі проживали разом то в м. Одесі, то в м. Києві, а також разом з дітьми виїжджали за кордон на відпочинок. З 2018 року сторони по справі вже проживали в м. Києві в будинку ОСОБА_1 . Потім ОСОБА_1 вирішив купити будинок, але так як у нього було загострення хвороби, він перебував у лікарні, проте ОСОБА_2 квапила ОСОБА_1 з придбанням будинку, обґрунтовуючи це тим, що будинок можуть придбати інші покупці, тому ОСОБА_1 сказав свідку ОСОБА_7 передати грошові кошти відповідачу для купівлі будинку, частина грошових коштів (приблизно 3 мільйони) було надано в гривневому еквіваленті. Грошові кошти, які були в будинку ОСОБА_1 та довіреність на придбання будинку, яку свідок отримав від позивача, ОСОБА_7 передав у Борисполі ОСОБА_2 . Будинок було придбано ОСОБА_1 для сім`ї.

З наявної у матеріалах справи відповіді на адвокатський запит встановлено, що донька відповідача, 2009 р.н. з 13.01.2020 р. по 17.02.2022 р. навчалася у Гімназії № 172 «Нивки» у м. Києві (а.с.15 т.1).

Також, з довідки виданої АТ «Альфа-Банк» № 32575-39.1 від 22.07.2022 року вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Альфа-Банк» відкрито рахунок НОМЕР_4 у валюті «UAH» та випущено картку НОМЕР_5 , строк дії картки 30.06.2020р. У період з 29.08.2018р. по 22.07.2019р. до рахунку НОМЕР_4 випущено додаткову картку НОМЕР_6 з правом використання коштів на рахунку на ім`я ОСОБА_8 , яка є донькою ОСОБА_2 .

З копії трудової книжки відповідача вбачається, що з 09.01.2020 р. її прийнято на посаду начальника юридичного відділу ТОВ «Ернерінг». 31.12.2020 р. відповідача звільнено з займаної посади за власним бажанням. Відповідний запис засвідчений відбитком печатки ТОВ «Ернерінг» з якого слідує, що підприємство знаходиться у м. Київ (а.с. 133 т. 1). 19.02.2021 р. відповідача прийнято на посаду заступника генерального директора Комунального підприємства Київської обласної ради «ГОТОВО». Наведене також підтверджується відповіддю на адвокатський запит Генерального директора Комунального підприємства Київської обласної ради «ГОТОВО», з якої вбачається, що вказане підприємство також знаходиться у м. Київ (а.с. 16 т. 1).

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17 зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання,ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19, від 06 жовтня 2022 р. у справі № 496/2083/19.

У постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 587/302/16 Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Незважаючи на надані позивачем докази сумісного проживання та ведення спільного господарства з відповідачем як чоловіка та жінки, суд зазначає, що перебування позивача в зареєстрованому шлюбі, хоча б і за наявності ознак сімейних відносин з відповідачем, виключає настання правових наслідків, тобто не є за своєю природою юридичним фактом, а отже і не підлягає встановленню у судовому порядку.

Врахувавши наявність обставин, характерних для сімейних правовідносин, якими вважаються проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування суд дійшов висновку про те, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з часу набрання законної сили рішенням про розірвання шлюбу позивача, тобто з 04.11.2019 року, по лютий 2022 року.

Також, судом встановлено, що 27.09.2018 р. позивачем видано довіреність, якою уповноважено відповідача укласти та зареєструвати договір купівлі-продажу дачного будинку АДРЕСА_5 , з реєстраційним номером 101 та земельної ділянки 0,0149 га, з реєстраційним номером 000, на якій він знаходиться, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчена головним лікарем Бориспільської центральної районної лікарні Щур О.П. та зареєстрована у книзі реєстрації вихідної документації по Бориспільській ЦРЛ за № 1604 (а.с.200 т. 1).

У даній справі суд не наводить висновків щодо дійсності чи недійсності зазначеної довіреності, зокрема через її реєстрацію лише у книзі вихідної документації по Бориспільській ЦРЛ, оскільки відповідні позовні вимоги не заявлялися. Водночас, виходячи з предмету доказування у цій справі, суд надає оцінку даному письмовому доказу з огляду на здатність підтвердження волевиявлення позивача на придбання нерухомого майна на своє ім`я.

Свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що позивач підшукував у м. Одесі будинок для придбання і подальшого проживання разом з відповідачем та дітьми. Також свідок був присутній під час огляду позивачем спірного будинку, з метою подальшого його придбання, у той час, коли будинок ще був недобудований. У подальшому, після оформлення зазначеної довіреності свідок ОСОБА_7 за дорученням позивача особисто передав відповідачу у м. Бориспіль довіреність та належні позивачу грошові кошти у сумі 3250000 грн. для придбання будинку та земельної ділянки.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24жовтня 2018 року, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Забалуєвою Г.М. та зареєстрований в реєстрі за № 415, ОСОБА_9 передала у власність (продала) ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0149 га, кадастровий номер земельної ділянки :38:025:0057, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж дачного будинку вчинено за 104300,00 грн. На підставі зазначеного договору приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Забалуєвою Г.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43667074 від 24.10.2018 16:41:57.

Також, відповідно до договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2018 року, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Забалуєвою Г.М. та зареєстрований в реєстрі за № 412, ОСОБА_9 передала у власність (продала) ОСОБА_2 дачний будинок номер АДРЕСА_1 житловою площею 47,9 кв.м., загальною площею 117,2кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,0149 га, кадастровий номер земельної ділянки :38:025:0057. Продаж дачного будинку вчинено за 1 781 440,00 грн. На підставі зазначеного договору приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Забалуєвою Г.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43667307 від 24.10.2018 16:48:01.

Суд критично ставиться до пояснень представника відповідача щодо придбання відповідачем будинку та земельної ділянки за власні кошти, оскільки згідно записів трудової книжки відповідач з 2007 р. і до моменту укладення договорів щодо зазначеного нерухомого майна була державним службовцем, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Пенсійного фонду України сукупна сума заробітку відповідача з 2003 р. є значно меншою за вказану в договорах купівлі-продажу ціну нерухомого майна.

Також суд зазначає, що само по собі не виконання позивачем як особою, що уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування,обов`язку щодо декларування належного йому та членам його сім`ї нерухомого майна не може підтверджувати відсутність у особи такого майна або відсутність волевиявлення на його придбання.

Суд зазначає, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, враховуючи триваючу дію карантину, на час звернення позивача до суду строк позовної давності не сплив, що виключає застосування судом позовної давності у спірних правовідносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст. 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Згідно з ч. 1 ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ч. 3. ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідач, всупереч волевиявленню позивача на придбання на його ім`я будинку та земельної ділянки, за належні позивачу грошові кошти придбала зазначені об`єкти нерухомого майна, уклавши договори купівлі-продажу від свого імені як покупця.

Суд погоджується з доводами позивача, що викладені у позовній заяві, щодо ефективності обраних позивачем способів захисту права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 р. у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 р. у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 р. у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 р. у справі № 916/3156/17, від 11 вересня 2019 р. у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 р. у справі № 145/2047/16-ц, від 23.06.2020 р. у справі № 909/337/19, від 13 жовтня 2020 р. у справі № 369/10789/14-ц тощо.Також, наголошуючи на ефективності способу захисту порушеного права Велика Палата Верховного Суду зауважила, що спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова від 26 січня 2021 р. у справі № 522/1528/15-ц). Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 р. у справі № 910/3009/18). Враховуючи наведені правові висновки,переведення прав та обов`язків покупця за договором та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно у повній мірі відповідає як змісту порушеного права, характеру його порушення так і ефективно забезпечує відновлення порушеного права позивача.

Згідно ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 267, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на нерухоме майно та переведення прав та обов`язків покупця задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ) з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 ) за період з 04.11.2019 року по лютий 2022 року.

Перевести права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу від 24 жовтня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Забалуєвою Г.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 412, з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Перевести права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу від 24 жовтня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Забалуєвою Г.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 415, з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Визнати право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на дачний будинок номер АДРЕСА_1 загальною площею 117,2 кв.м, житловою площею - 47,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Визнати право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на земельну ділянку площею 0,0149 га, кадастровий номер 110136900:38:025:0057, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ) судовий збір в розмірі 15382 (п`ятнадцять тисяч триста вісімдесят дві) грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 27 березня 2023 року.

Суддя Петренко В. С.