ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1868/23 Справа № 193/101/20 Суддя у 1-й інстанції - Шумська О.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 193/101/20

провадження № 22-ц/803/1868/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Тимофєєвої В.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 193/101/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 ,

на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року (суддя Шумська О.В.), ухваленого в приміщенні Софіївського районного суду Дніпропетровської області,повне судове рішення складено 16 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 14 листопада 2019 року, ОСОБА_4 , державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованому в реєстрі за № 1156, їй належить право на спадщину на частку спадкового майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 , яка складається з: А1 житлового будинку, загальною площею 51,0 кв.м, у тому числі житлова площа 32,3 кв.м, з господарчими будівлями: а веранда, Б літня кухня, В гараж, Г сарай, Д сарай, Е сарай, З туалет, Ж сарай, № 1 огорожа, № 2 воріт к водо колонці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на частку на ім`я ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 14 листопада 2019 року за № об`єкта в РПВН: 4104323, форма власності: приватна, вид спільної власності: спільна часткова. частка вказаного спадкового майна належить її братові ОСОБА_2 , який на цей час зареєстрований та проживає в спірному житловому будинку. Між нею та відповідачем у справі виникають спори про порядок користування і володіння будинком з господарськими спорудами. З урахуванням уточненої позовної заяви від 14 вересня 2020 року просила поділити спадкове майно, що складається з: А1 житлового будинку, загальною площею 51,0 кв.м, у тому числі житлова площа 32,3 кв.м, з господарчими будівлями: а веранда, Б літня кухня, В гараж, Г сарай, Д сарай, Е сарай, З туалет, Ж сарай, № 1 огорожа, № 2 воріт к водо колонці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і виділити їй в натурі у власність частку спадкового майна, що складається з: Б літньої кухні, загальною площею 22,5 кв.м, Г сараю, загальною площею 30,1 кв.м, згідно з планом забудови.

25 червня 2021 року звернулася до суду з уточненою позовною заявою, в якій просила виділити в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності шляхом одержання грошової компенсації вартості частки спірного житлового будинку в сумі 46 000 грн. 31 жовтня 2022 року подала уточнену позовну заяву, в якій збільшила позовні вимоги до 46 000,00 грн до 47 328,25 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: виділено в натурі частку майна, що є у спільній частковій власності, а саме: житлового будинку, загальною площею 51,0 кв.м, у тому числі житлова площа 32,3 кв.м з господарчими будівлями: веранда, літня кухня, гараж, сарай, туалет., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і виділити ОСОБА_1 в натурі у власність 1/4 частку спадкового майна. В іншій частині відмовлено.

Додатковим рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати в сумі 14 373,65 грн, які складаються з: сплати судового збору в розмірі 840,80 грн, 3 922,56 грн оплати за проведення будівельно-технічної експертизи № 5504/5505-20 від 10.02.2021 року та 9 610,29 грн оплати за проведення будівельно-технічної експертизи № 5016-21 від 24 січня 2022 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким виділити в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності шляхом одержання грошової компенсації вартості частки житлового будинку, в сумі 47 328,25 грн.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення не відповідає вимогам статті 265 ЦПК України, як таке, що не містить вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частини. Фактично, суд першої інстанції своїм рішенням позовні вимоги не задовольнив і не відмовив. Ухвалюючи рішення, суд неправильно застосував норми матеріального права, не дослідив наявні в матеріалах цивільної справи докази, висновки експерта тощо. Посилаючись у рішенні на одні норми матеріального права, застосував інші.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від представника відповідача у справі до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, проте, апеляційний суд не приймає його до уваги, оскільки в порушення частини 4 статті 360 ЦПК України відповідачем до відзиву не додано докази надсилання (надання) копії відзиву позивачу. В свою чергу, відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали,просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні також просив рішення суду скасувати та закрити провадження по справі.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 14 листопада 2019 року ОСОБА_4 , державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори, на підставі статті 1261 ЦК України, спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , 1934 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , частки майна, у тому числі з урахуванням частки у спадщині, від якої відмовився син померлої ОСОБА_6 та у тому числі з урахуванням частки у спадщині, від якої відмовився син померлої ОСОБА_7 ; дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою Дніпропетровська область, Софіївський район, с. Вишневе, частка майна.

Спадщина, на яку в указаних частках видано це вищезазначене свідоцтво, складається з житлового будинку, що складається з: А1 Житловий будинок, загальна площа 51,0 кв.м, у тому числі житлова площа 32.3 кв.м, з господарчими будівлями: а Веранда, Б літня кухня, В гараж, Г сарай, Д сарай, Е сарай, 3 туалет, Ж сарай, № 1 огорожа, № 2 ворота, к водоколонці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 січня 2004 року, ОСОБА_8 , державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 19 та Свідоцтва про право власності, виданого 09 січня 2004 року, ОСОБА_8 , державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 17, право власності на нерухоме майно зареєстровано ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» в книзі: 1, номер запису: 35-35, реєстраційний номер майна (РПВН) 4104323.

Право власності на частку на ім`я ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 14 листопада 2019 року за № об`єкта в РПВН: 4104323, форма власності: приватна, вид спільної власності: спільна часткова. частка вказаного спадкового майна належить її братові ОСОБА_2 , який на цей час зареєстрований та проживає в спірному житловому будинку.

Згідно з висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5504/5505-20 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 193/101/20 від 10 лютого 2021 року, виділити частку із житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відповідності до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва технічно неможливо. Виділення частки із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відповідності до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва технічно неможливо, тому варіанти поділу домоволодіння не визначаються. Виділення частки із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва технічно неможливо, тому варіант, заявлений у позові позивачем ОСОБА_1 як частка спадкового майна, що складається із: Б літньої кухні, загальною площею 22,5 кв.м, Г сараю, загальною площею 30,1 кв.м згідно з планом забудови не визначається.

Відповідно до висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5016-21 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи по цивільній справі № 193/101/20, складеного 24 січня 2022 року, ринкова вартість об`єкту нерухомості житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату проведення експертизи складає: 189 313,00 грн. за результатами проведеного дослідження, виконана оцінка нерухомого майна згідно звіту від 26.11.2019 року, що виконаний СОД ТОВ «Бюро незалежної оцінки» сертифікат: № 1149/17 від 28.11.2017р. оцінювачем ОСОБА_9 , кваліфікаційне свідоцтво МФ № 175 від 23.09.2017р. та звіту від 26.05.2020, що виконаний СОД ФОП оцінювачем ОСОБА_10 , сертифікат № 461/18 від 30 травня 2018 року по об`єкту нерухомості житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, методології, методам та оціночним процедурам.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову. Проте, в тексті рішення фактично відсутня мотивувальна частина.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Встановлено, що дана справа розглядалася судом першої інстанції в порядку позовного загального провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Софіївський районний суд Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року було закрите підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті, про що повідомлено учасників справи, проте під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 неодноразово подавала до суду заяви про уточнення позовних вимог, а саме 14 вересня 2020 року, 25 червня 2021 року та 31 жовтня 2022 року, але матеріали справи не містять жодного процесуального документу, щодо прийняття, або відмови в прийняті цих заяв.

Отже, апеляційний суд вважає , що заяви про уточнення (змінену) позовних вимогами від 25 червня 2021 року та 31 жовтня 2022 року були подані ОСОБА_1 з порушенням порядку та строків, передбачених статтею 49 ЦПК України, диспозиція якою зазначає, що позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 грудня 2021 року у справі № 910/7103/21, зроблено висновок, що «відповідно до практики Верховного Суду, яку колегія суддів враховує на підставі частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті».

Проте, звертаючись до суду першої інстанції зі зміненими позовними вимогами, ОСОБА_1 не зверталась до суду з заявою про повернення в підготовче засідання з метою зміни предмету позову.

За таких обставин, правові підстави для прийняття судами та розгляду по суті уточнених позовних заяв ОСОБА_1 від 25 червня 2021 року та 31 жовтня 2022 року, відсутні. Тому, апеляційним судом рішення суду першої інстанції переглядається в апеляційному порядку в межах позовної заяви ОСОБА_1 від 14 вересня 2020 року, в якій позивач просила поділити спадкове майно, що складається з: А1 житлового будинку, загальною площею 51,0 кв.м, у тому числі житлова площа 32,3 кв.м, з господарчими будівлями: а веранда, Б літня кухня, В гараж, Г сарай, Д сарай, Е сарай, З туалет, Ж сарай, № 1 огорожа, № 2 воріт к водо колонці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і виділити їй в натурі у власність 1/4 частку спадкового майна, що складається з: Б літньої кухні, загальною площею 22,5 кв.м, Г сараю, загальною площею 30,1 кв.м, згідно з планом забудови.

Так, за статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно з частинами 1-3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частинами 1-3 статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Разом з тим, згідно з висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5504/5505-20 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 193/101/20 від 10 лютого 2021 року, виділити частку із житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відповідності до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва технічно неможливо. Виділення частки із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відповідності до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва технічно неможливо, тому варіанти поділу домоволодіння не визначаються. Виділення частки із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва технічно неможливо, тому варіант, заявлений у позові позивачем ОСОБА_1 як частка спадкового майна, що складається із: Б літньої кухні, загальною площею 22,5 кв.м, Г сараю, загальною площею 30,1 кв.м згідно з планом забудови не визначається.

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки вищезазначеному висновку та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 фактично не вирішив спір по суті, а саме ухвалене рішення неможливо виконати через його правову невизначеність. Так, суд першої інстанції, всупереч висновку експерта, виділивши в натурі частку майна, що є спільній частковій власності, не визначив порядок і спосіб такого поділу спірного майна в натурі.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності задоволенню не підлягають.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, в даному випадку, ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову за апеляційною скаргою позивача, не погіршує її правовий стан, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення яке фактично не можливо виконати, а от же воно не вирішує спір по суті заявлених позивачем вимог.

Крім того, ОСОБА_1 вправі звернутися до суду з новим позовом з вимогами щодо матеріальної компенсації вартості її частки в спірному майні.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що є спільній частковій власності.

Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. З огляду на скасування рішення суду першої інстанції від 11 листопада 2022 року, додаткове рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2023 року втрачає силу, а тому також підлягає скасуванню.

Вищезазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеному в постанові від 16 квітня 2018 року у справі № 923/631/15.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року та додаткове рішення від 02 лютого 2023 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло

Повне судове рішення складено 22 березня 2023 року.

Головуючий О.О. Тимченко