У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2023 Справа №607/11065/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Братасюка В.М., секретаря судового засідання М.О. Мокрій

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у спрощному провадженні позовну заяву ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив Східний Тернопіль» про стягнення заборгованості з заробітної плати та кошті за час вимушеного прогулу ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває позов ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив Східний Тернопіль» про стягнення заборгованості з заробітної плати та кошті за час вимушеного прогулу .

Позивач, котрий перебував на посаді голови правління ОК «Гаражний кооператив Східний Тернопіль» звернувся до юридичної особи кооперативу про стягнення заборгованості з заробітної плати в сумі 37995 гривень, 345750 гривень за час вимушеного прогулу та 15305 гривень відпускних.

На обґрунтування вимог зазначив, що є членом гаражного кооперативу, рішенням зборів членів ОК «Гаражний кооператив Східний Тернопіль» його було призначено на посаду голови правління, проте з листопада 2017 року до лютого 2018 року неодноразово проводилися збори з метою усунути його з посади. Відтак 04 березня 2018 року, незаконним рішенням загальних зборів членів кооперативу, оформленого протоколом, вирішено звільнити з посади голови правління позивача.

Останній зазначає, що незважаючи на неодноразові спроби оспорити незаконне звільнення, він не отримав ні протоколу про звільнення з посади, ні наказу про звільнення, ні належної йому заробітної плати та розрахунку за невикористану відпустку.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За правилами частини першої ст. 19 ЦПК України, Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (наприклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією судів загальної юрисдикції, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (пункти 3, 10 ч.1 ст.20 ГПК).

Законом України "Про кооперацію", та висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №509/577/18, від 01.10.2019 у справі №910/7554/18, від 17.12.2019 у справі №904/4887/18, визначено, що члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12.01.2010 №1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення ч.3 ст.99 ЦК (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом від 13.05.2014 №1255-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів") зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Велика Палата Верховного Суду у висновку, викладеному у постанові від 01.06.2022 року у справі № 911/2875/21, з посиланням на власні висновки з постанови від 19.02.2020 у справі №361/17/15-ц зазначила, що «рішення уповноваженого органу товариства про припинення повноважень члена виконавчого органу може мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальним за таких обставин є відносини корпоративні».

У цій же постанові ВП ВС роз`яснила, що вимоги про скасування наказів, поновлення позивача на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від спору про визнання недійсним рішення органу управління товариства; розгляд цієї частини позовних вимог за правилами цивільного судочинства порушуватиме принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи, що випливає, зокрема, зі змісту ч.2 ст.160 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) у редакції, чинній на час звернення до суду (ч.2 ст.214 ЦПК у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду), якщо дослідження одного і того ж рішення загальних зборів ТзОВ "Бобрик" здійснюватиметься судами різних юрисдикцій; тому спір в цілому належить до юрисдикції господарського суду (подібний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №145/166/18).

Судом встановлено, що позивач 29.08.2022 року звертався з заявою до Господарського суду Тернопільської області змістом якої просив залучити його до участі у справі №921/323 за позовом ОСОБА_3 до ОК «Гаражний кооператив Східний Тернопіль» про визнання недійними рішення зборів кооперативу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в процесуальному статусі третьої особи, посилаючись на те, що результат розгляду даної справи може вплинути на його права та законні інтереси, оскільки 11.02.2018 року ОСОБА_1 аналогічним чином було відсторонено від виконання обов`язків Голови правління ОК «Гаражний кооператив Східний Тернопіль».

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що, хоча між сторонами формально існує трудовий спір про виплату заробітної плати та грошей за час затримки розрахунку, разом з тим природа відносин свідчить про існування корпоративного спору члена кооперативу колишнього його голови з кооперативом, що пов`язана з діяльністю юридичної особи у зв`язку з усуненням, відстороненням, відкликанням члена виконавчого органу та несвоєчасної виплати йому заробітної плати та відпускних, а відтак підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив Східний Тернопіль» (вул. Л.Українки, 4 м. Тернопіль) про стягнення заборгованості з заробітної плати та кошті за час вимушеного прогулу закрити.

Ухвала набирає законної сили через п`ятнадцять днів з дня проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 15-денний строк з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк