Номер провадження: 22-ц/813/3539/23
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/20928/21

Провадження номер: 22-ц/813/3539/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ШЕВЧЕНКО-6», 2) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ШЕВЧЕНКО-6», ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення, за апеляційною скаргою адвоката Іноземцева Олексія Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Яреми Х.С. о 11 годині 25 хвилині 27 червня 2022 року, повний текст рішення складений 12 липня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) зобов`язати ОСББ «ШЕВЧЕНКО-6», ОСОБА_2 усунути за власний рахунок причини залиття квартири АДРЕСА_1 , наслідком яких є припинення залиття квартири; 2) стягнути солідарно з ОСББ «ШЕВЧЕНКО-6», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну внаслідок залиття квартири майнову шкоду в розмірі - 50 695,00 грн.; 3) стягнути солідарно з ОСББ «ШЕВЧЕНКО-6», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну внаслідок залиття квартири моральну шкоду в розмірі - 10 000 грн.. Також позивач просить стягнути солідарно з ОСББ «ШЕВЧЕНКО-6», ОСОБА_2 на його користь судові витрати у розмірі - 4 540 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі - 27 000 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Починаючи з 15.04.2021 позивачем було виявлено, що санвузол його квартири залитий водою, вода ллється по стінах та стелі з квартири поверхом вище.

16.04.2021 року було складено акт про залиття квартири. При обстеженні квартири АДРЕСА_3 було виявлено, що у санвузлі після спуску води із зливного бачка унітазу в санвузлі квартири АДРЕСА_4 зі стелі ллється вода.

Власнику квартири АДРЕСА_3 було запропоновано надати доступ до загальнобудинкового каналізаційного стояка для його огляду. Проте власник квартири відмовилась, повідомивши, що несправності усуне сама, від підписання акту також відмовилась.

Згодом 27.04.2021 р. знову було проведено обстеження квартири АДРЕСА_4 та складено акт про залиття квартири. Цього разу окрім санвузла залита також кухня. Аналогічний акт складено 02.08.2021 р..

Висновком експертного дослідження встановлено, що розмір матеріальної шкоди, спричиненої залиттям складає - 50 695 грн..

Окрім того, через залиття було порушено звичний спосіб життя позивача, виникла необхідність докласти додаткові зусилля для його нормалізації, позивачем витрачено власний дорогоцінний час для усунення наслідків залиття квартири, чим спричинено моральну шкоду, розмір відшкодування якої він оцінює у - 10 000 грн. (а. с. 1 - 5).

Позиція відповідачів в суді першої інстанції

Відповідачка - ОСОБА_2 проти позову заперечила. В письмових поясненнях зазначає, що після повідомлення власником квартири про залиття квартири, яка знаходиться під її квартирою, звернулась в ОСББ з тим, щоб їй надали схему водопостачальних та каналізаційних труб. ОСББ відповіло, що таких схем у нього немає. Запросила сантехніків, голову ОСББ, власник кв. АДРЕСА_4 не з`явився. Перевіркою було встановлено, що потрібно розбивати стіну у ванній, тому що як на їхню думку вода протікає в області перетинання, де знаходиться каналізаційна труба. Проте в квартирі ОСОБА_2 було сухо, води не було. Згодом ОСОБА_1 повідомим, що вода вже не тече, проте ОСОБА_2 продовжувала шукати причину залиття квартири. Також зазначає, що при складанні актів не була присутня, так як її ніхто не повідомляв. ОСОБА_2 за власні кошти провела експертизу, але причина так і не була виявлена. Вважає, що винні як ОСББ, яке вказувало на причину залиття на унітаз та каналізаційну трубу, так і власник квартири АДРЕСА_4 , який не пускав у свою квартиру.

Також заперечує щодо завдання моральної шкоди.

Розмір витрат на правову допомогу вважає явно завищеним (а. с. 104 - 106).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року задоволено частково вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок залиття квартири, в розмірі - 50 695 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі - 1 186 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в сумі - 5 000 грн..

Рішення мотивовано тим, що факт залиття квартири АДРЕСА_4 , власником якої є позивач, підтверджується актами про залиття, складеними 16.04.2021, 27.04.2022 та 02.08.2021. Вина відповідачки у завданій позивачу майновій шкоді доведена та відповідачкою не спростована. Згідно з Висновком експерта судової будівельно-технічної експертизи № 16/21 від 11.10.2021, проведеною судовим експертом Рапач К.В., який обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний висновок, розмір завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 матеріальної шкоди становить - 50 695 грн.. Технічний стан, наявність та характер пошкоджень оздоблювальних покриттів квартири АДРЕСА_4 вказує на їх залиття із вище розташованої квартири витоками із мережі каналізації.

Суд першої інстанції вважав безпідставними вимоги про зобов`язання відповідачів усунути за власний рахунок причини залиття квартири АДРЕСА_4 , оскільки відшкодування позивачеві завданої шкоди відповідає характеру захисту його порушених прав, а на час розгляду справи залиття не продовжується.

Суд першої інстанції вважав, що вина у залитті квартири відповідачем ОСББ «ШЕВЧЕНКО-6» відсутня, оскільки залиття квартири відбувалось не із загальнодоступної зони, що входить до обслуговування ОСББ, а із загальнобудинкового каналізаційного стояка, який був зашитий кахельною плиткою в квартирі ОСОБА_2 . Тобто, ОСББ «ШЕВЧЕНКО-6» не несе відповідальності за цю зону.

Враховуючи те, що актом від 16.02.2022 року встановлено припинення залиття квартири позивача, то суд залишив без задоволення вимоги про зобов`язання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ШЕВЧЕНКО-6», ОСОБА_2 усунути за власний рахунок причини залиття квартири АДРЕСА_1 .

Суд погодився, що факт залиття квартири завжди викликає у власника квартири негативні емоції. Проте їх рівень не є аж таким, що завдав душевних страждань. Протилежного позивач не довів. З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначив, що заявлені позивачем до відшкодування - 27 000 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Їх стягнення з відповідачки становить надмірний тягар для останньої, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом об`ємом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт). Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності, вважав, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити - 5 000 грн. (а. с. 123 - 133).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Іноземцев Олексій Володимирович, діючий від імені ОСОБА_1 , просить: 1) рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі - 5000 грн. змінити, збільшивши розмір стягнутих витрат на правничу допомогу з 5 000 грн. до 27 000 грн.; 2) рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн..

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) судом першої інстанції безпідставно зменшено розмір витрат на правничу допомогу, за відсутності клопотання відповідачки про зменшення розміру таких витрат; 2) помилковими є висновки суду першої інстанції про недоведеність заподіяної моральної шкоди внаслідок залиття квартири (а. с. 141 - 147).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.08.2022 року апеляційну скаргу адвоката Іноземцева Олексія Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року залишено без руху (а. с. 152 152 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.08.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Іноземцева Олексія Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року (а. с. 158 158 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.08.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду, призначено розгляд справи в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 159).

25.04.2023 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням за кордоном.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи, до завершення воєнного стану на території України, та у зв`язку з перебуванням відповідачки за кордоном.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

ОСОБА_2 не позбавлена можливості заявити клопотання про проведення його в режимі відеоконференції у зв`язку з її перебуванням на території Естонії.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляд, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Іноземцева О.В., діючого від імені ОСОБА_1 , підлягає задоволенню частково.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_4 розташована на першому поверсі будинку.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 в тому самому будинку. Квартира АДРЕСА_3 розташована над квартирою АДРЕСА_4 на другому поверсі будинку. Квартири є суміжними та мають спільну стелю/підлогу, що розділяє квартири.

Управління будинку АДРЕСА_5 , згідно Статуту, затвердженого рішенням Установчих зборів співвласників (протокол № 1 від 02.06.2016), здійснює ОСББ «ШЕВЧЕНКО-6».

16.04.2021 комісією у складі голови правління ОСББ «ШЕВЧЕНКО-6» - Труш О.І., представника ТОВ «БУДИНОК СЕРВІС ФОНТАН», що обслуговує внутрішньо-будинкові системи водопостачання та водовідведення, теплопостачання - ОСОБА_3 , власників квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 був складений Акт про залиття, в якому зазначено: «16.04.2021 о 16:00 год. у санвузлі квартири АДРЕСА_4 виявлено залиття санвузлу, внаслідок чого залита стеля обладнана дзеркалами, стіни обладнані кахельною плиткою, підлога, внаслідок чого кв. АДРЕСА_4 спричинена шкода у вигляді плям та розводів на кахельній плитці, відшарування дзеркального покриття стелі, намокання стін, відшарування штукатурки на стіні у коридорі, що потребує відновлювального ремонту. Залиття відбулося з вини власника кв. АДРЕСА_3 через незадовільне технічне обслуговування сантехнічного обладнання (каналізації) квартири, оскільки комісією було виявлено, що у санвузлі вказаної квартир після спуску води (з зливного бачку унітазу) у санвузлі кв. АДРЕСА_4 зі стелі ллється вода (каналізаційні стоки). Власнику кв. АДРЕСА_3 було запропоновано надати доступ до загальнобудинкового каналізаційного стояка, який був зашитий кахельною плиткою. Власник кв. АДРЕСА_3 доступ не надала, забажала усунути несправності самостійно».

Акт підписано членами комісії, власником кв. АДРЕСА_6 від підпису акту відмовилась.

В Акті про залиття від 27.04.2021, складеного комісією у складі голови правління ОСББ «ШЕВЧЕНКО-6» - Труш О.І., представника ТОВ «БУДИНОК СЕРВІС ФОНТАН», що обслуговує внутрішньо-будинкові системи водопостачання та водовідведення, теплопостачання - ОСОБА_3 , власників квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , зазначено, що «27.04.2021 о 15:00 год. у санвузлі та кухні кв. АДРЕСА_4 виявлено триваюче залиття санвузлу, починаючи з 16.04.2021, внаслідок чого залито стелю обладнану дзеркалами, стіни обладнані кахельною плиткою, підлога, внаслідок чого кв. АДРЕСА_4 спричинена шкода у вигляді плям та розводів на кахельній плитці, відшарування дзеркального покриття стелі, намокання стін, відставання кахельної плитки та додатково виявлено залиття стелі та стін кухні, внаслідок чого кв. АДРЕСА_4 спричинена шкода, що потребує ремонту. Зазначене триваюче залиття відбувається з вини власника кв. АДРЕСА_3 через незадовільне технічне обслуговування сантехнічного обладнання (каналізації) квартири, оскільки комісією було виявлено, що у санвузлі вказаної квартир після спуску води (з зливного бачку унітазу) у санвузлі кв. АДРЕСА_4 зі стелі ллється вода (каналізаційні стоки). Власнику кв. АДРЕСА_3 було запропоновано надати доступ до загальнобудинкового каналізаційного стояка, який був зашитий кахельною плиткою. Власник кв. АДРЕСА_3 доступ не надала, забажала усунути несправності самостійно».

Акт підписано членами комісії, власником кв. АДРЕСА_6 від підпису акту відмовилась.

В Акті про залиття від 02.08.2021, складеного комісією у складі голови правління ОСББ «ШЕВЧЕНКО-6» - Труш О.І., представника ТОВ «БУДИНОК СЕРВІС ФОНТАН», що обслуговує внутрішньо-будинкові системи водопостачання та водовідведення, теплопостачання - ОСОБА_3 , власників квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 зазначено, що: «02.08.2021 о 14:00 в кв. №127 виявлено залиття санвузлу, внаслідок чого залито стелю обладнану дзеркалами, стіни обладнані кахельною плиткою, підлога, внаслідок чого кв. АДРЕСА_4 спричинена шкода у вигляді плям та розводів на кахельній плитці, відшарування дзеркального покриття стелі, намокання стін, відставання кахельної плитки та додатково виявлено залиття стелі та стін кухні, внаслідок чого кв. АДРЕСА_4 спричинена шкода, що потребує ремонту. Зазначене залиття відбувається з вини власника кв. АДРЕСА_3 через незадовільне технічне обслуговування сантехнічного обладнання (каналізації), оскільки доступ до кв. АДРЕСА_7 було запропоновано надати доступ до загальнобудинкового каналізаційного стояка, який був зашитий кахельною плиткою. Власник кв. АДРЕСА_3 доступ не надала, забажала усунути несправності самостійно».

Акт підписано члена комісії, власником кв. АДРЕСА_6 від підпису акту відмовилась.

З метою визначення розміру збитків ОСОБА_1 звернувся до судового експерта. Повідомлення про необхідність бути присутньою під час проведення обстеження кв. АДРЕСА_4 поштою направлялось ОСОБА_2 та не отримано нею з причин - «закінчення терміну зберігання», що підтверджується поштовими квитанціями та повідомленням про неотримання.

Згідно з Висновком експерта судової будівельно-технічної експертизи № 16/21 від 11.10.2021, проведеною судовим експертом Рапач К.В., який обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний висновок, розмір матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , становить - 50 695 грн.. Технічний стан, наявність та характер пошкоджень оздоблювальних покриттів квартири АДРЕСА_4 вказує на їх залиття із вище розташованої квартири витоками із мережі каналізації.

В свою чергу, ОСОБА_2 надіслала ОСОБА_1 повідомлення про необхідність бути присутнім під час проведення експертом ОСОБА_4 будівельно-технічної експертизи про виявлення причин залиття кв. АДРЕСА_8 .

Згідно з Актом від 16.02.2022 встановлено, що: «16.02.2022 о 10:00 год. в кв. АДРЕСА_3 за участю експерта Мазурової І.С. проведено обстеження кв. АДРЕСА_3 з метою виявлення причин залиття кв. АДРЕСА_4 . В ході обстеження виявлено, що доступ до загально-будинкового каналізаційного стояку був зашитий кахельною плиткою, через що огляд є неможливим. На підлозі санвузла кв. АДРЕСА_3 демонтовано кахельну плитку, що закривала доступ до трубопроводу та труб, що відводять каналізаційні стоки. Частину трубопроводу від`єднано, уздовж трубопроводу на підлозі наявні свіжі сліди намокання. В ході обстеження квартири АДРЕСА_4 було виявлено, що залиття квартири припинено, наявні численні пошкодження квартири після тривалого залиття». Акт складено комісією у складі голови ОСББ «ШЕВЧЕНКО-6» - Труш О.І., власників квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 . Власник кв. АДРЕСА_3 від підпису відмовилась.

По справі виникли правовідносини щодо відшкодування майнової та моральної шкоди.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянтом оскаржується рішення тільки в частині стягнення витрат на правову допомогу та відмови в задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди. Тому законність та обґрунтованість рішення в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про відмову в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири.

Мотиви часткового прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно зі ст. ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як встановлено згідно з матеріалами справи залиття квартири позивача відбувалось майже на протязі одного року з вини відповідачки. Тому, враховуючи тривале залиття квартири позивача, колегія суддів приходить до висновку, що останньому було завдано моральної шкоди, яка виражається у емоційному стресі, душевних стражданнях, негативних емоціях.

Крім того, позивач зазначає, що через залиття було порушено звичайний та розмірений спосіб життя, виникла необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації та витрачання свого власного дорогоцінного часу для вирішення проблем пов`язаних з усуненням наслідків залиття, необхідні для відновлення попереднього стану квартири.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що факт залиття квартири завжди викликає у власника квартири негативні емоції.

Тому, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, з урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає, що підлягає відшкодуванню моральна шкода на користь позивача у розмірі 5 000 грн..

Щодо стягнення витрат на правову допомогу колегія суддів виходить з наступного.

Апелянт зазначає, що суд безпідставно зменшив розмір витрат на правову допомогу, без відповідного клопотання відповідача.

Колегія суддів зазначає, що вказані доводи є помилковими, оскільки відповідно до письмових пояснень відповідача, останній зазначив, що визначений розмір витрат на правову допомогу є значно завищеним.

Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ст.139 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказана справа є незначної складності, визначений адвокатом обсяг робіт та розмір витрат на правову допомогу є значно завищеним. Відповідачка у відзиві на позов заперечувала проти стягнення витрат на правничу допомогу з підстав їх неспівмірності обставинам справи. Тому, враховуючи критерій пропорційності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо визначення розміру витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача у сумі - 5 000 грн..

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Іноземцева Олексія Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , є частково доведеними, а тому її треба задовольнити частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пункту 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови у стягненні відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди за вищевказаного обґрунтування.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Іноземцева Олексія Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 рокув частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок залиття квартири, у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп..

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 03 травня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе