Справа № 304/267/23 Провадження № 4-с/304/1/2023
У Х В А Л А

27 березня 2023 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ганька І.І.,

за участі секретаря судового засідання Галас Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пітуха Василя Івановича на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 ,

У С Т А Н О В И В:

Адвокат Пітух В.І. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просить визнати неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , а також зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у відповідності до ч. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АСВП № 28723030 від 22 листопада 2011 року, виданої Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області, номер запису про обтяження: 11873722, зареєстровано: 22 листопада 2011 17:39:37, реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Скаргу мотивує тим, що згідно інформаційної довідки № 320087298 від 12 січня 2023 року ОСОБА_1 стало відомо про наявність обтяження номер запису про обтяження: 11873722, зареєстровано: 22.11.2011 17:39:37 за № 11873722, реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава для державної реєстрації: постанова, ВП № 28723030 від 22 листопада 2011 року видана Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області, об`єкт обтяження: невизначене майно, власник: ОСОБА_1 , заявник: Підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області. У відповідь на письмову заяву ОСОБА_1 від 24 січня 2023 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надано матеріали виконавчого провадження, з яких вбачається, що 05 вересня 2011 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Перечинського районного управління юстиції Щобак Ганною Миколаївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 28723030 з примусового виконання виконавчого листа № 2-14/10, виданого 21 березня 2011 року Перечинським районним судом Закарпатської області, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 31 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та АТ «Укрсиббанк», звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: будівлю гуртожитку та будівлю медпункту колишнього військового містечка, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною для подальшої реалізації 1 182 209 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 820 грн. 15 листопада 2011 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Перечинського районного управління юстиції Щобак Ганною Миколаївною винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження ВП № 28723030. 21 листопада 2011 року старшим державним виконавцем відділу ПВР управління ДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області Вудмаска М.Ф. винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження АСВП № 28723030, 22 листопада 2011 року постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АСВП №28723030, а 29 листопада 2011 року постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні АСВП №28723030. 24 липня 2012 року старшим державним виконавцем відділу ПВР Управління ДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області Вудмаска М.Ф. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» відмова стягувача від майна боржника. Повторно виконавчий документ до примусового виконання в органи державної виконавчої служби чи приватних виконавців не пред`являвся, про що свідчать відомості з АСВП. Зазначає, що 12 грудня 2011 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТОВ «Кей-Колект» отримало право вимоги за кредитним договором № 0 від 31 серпня 2007 року, що був укладений між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , а також договір про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідчений 12 грудня 2011 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. за № 5207-5208, за яким ТОВ «Кей-Колект» отримало право за іпотечними договорами, зокрема, за договором іпотеки від 31 серпня 2007 року № 0, посвідченим приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.Ю., зареєстрованим в реєстрі за № 1379. Таким чином, належним кредитором та стягувачем являється ТОВ «Кей-Колект». 03 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою на адресу ВПВР про припинення чинності арешту, однак листом від 08 лютого 2023 року № 28723030/8-533 Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що подана заява не підлягає задоволенню. Поряд з цим, з огляду на те, що старшим державним виконавцем відділу ПВР Управління ДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області повернуто виконавчий лист стягувачеві ПАТ «Укрсиббанк» на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відмовою стягувача залишити за собою нереалізоване майно, відповідно до імперативних приписів ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен був зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_3 , проте цього не зробив. Вважає, що матеріалами справи встановлено, що виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 24 липня 2012 року, а матеріали виконавчого провадження знищені. Виконавчий збір в окреме провадження не виділявся. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 3.17 Інструкції про порядок проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 в редакції, чинній на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постави, ПВР Управління ДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області, завершуючи виконавче провадження № 28723030 (в рамках якого було накладено арешт на все майно скаржника) при повернення виконавчого документа стягувачу, не зазначив в постанові про припинення чинності арешту та не припинив його чинність в державному реєстрі. Окремо зазначив, що заборгованість за кредитним договором № 0 від 31 серпня 2007 року, що був укладений між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 новим кредитором ТОВ «Кей-Колект» погашена шляхом реалізації предмету іпотеки нерухомого майна, а саме: будівлі гуртожитку та будівлі медпункту колишнього військового містечка, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 , на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Оскільки вищенаведені обставини свідчать про неправомірність бездіяльності виконавчої служби, тому просить скаргу задовольнити.

У судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Пітух В.І. не з`явилися, однак останній подав клопотання про розгляд скарги без їх участі на підставі наявних в справі письмових доказів, просив скаргу задовольнити повністю.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції С.Ярош у судове засідання також не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника відділу на підставі наявних в ній письмових доказів.

У судове засідання представник ТОВ «Кей-Колект» як стягувача ОСОБА_4 не з`явився, подав клопотання про проведення розгляду справи без його участі, проти задоволення скарги не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 57 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Суд встановив, що 05 вересня 2011 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Перечинського РУЮ Щобак Г.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 28723030 з примусового виконання виконавчого листа № 2-14/10, виданого Перечинським районним судом Закарпатської області про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 31 серпня 2007 року № 0, укладеного між ОСОБА_2 та АТ «Укрсиббанк», яка становить 1 608 000,96 грн, на предмет іпотеки, а саме будівлю гуртожитку і будівлю медпункту колишнього військового містечка, що складається з гуртожитку (літера Т) та медпункту (літера Ц) загальною площею 1 204,1 кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною для подальшої реалізації 1 182 209 грн; стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» судові витрати в сумі 1 700 грн, як сплачений судовий збір і 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; а 15 листопада 2011 року постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження на підставі постанови про передачу виконавчого провадження від 11 листопада 2011 року, винесеної начальником підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області про передачу виконавчого провадження №3-953/11 від 05 вересня 2011 року (а. с. 12-15).

Двадцять першого листопада 2011 року старшим державним виконавцем підрозділу ПВР відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області Вудмаска Мироном Федоровичем винесено постанову про прийняття до виконання вищевказаного виконавчого провадження, 22 листопада 2011 року постанову про звернення стягнення на майно боржника, а 29 листопада 2011 року постанову про призначення експерта (а. с. 12-15).

У подальшому постановою головного державного виконавця підрозділу ПВР відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області Вудмаски Мирона Федоровича від 24 липня 2012 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з відмовою стягувача від майна боржника (а. с. 12-15).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документу стягувачу), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.

Повторно виконавчий документ до примусового виконання в органи державної виконавчої служби чи приватних виконавців не пред`являвся.

Листом від 08 лютого 2023 року № 28723030/8-533 Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у відповідь на заяву адвоката Пітуха В.І. від 03 лютого 2023 року щодо припинення чинності арешту, повідомив, що заява про припинення чинності арешту не підлягає задоволенню (а. с. 16-19, 20-21).

Чинна на дату винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України «Про виконавче провадження» (ч. 1, 2 ст. 50) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Поряд з цим суд встановив, що 12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (Фактор) було укладено Договір факторингу № 1, за умовами якого Клієнт передав у власність Фактору, а Фактор прийняв Права Вимоги та в їх оплату надав грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором, у тому числі й за Кредитним договором 0, укладеним 31 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та АТ «УкрСиббанк» (а. с. 51-54).

Дванадцятого грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (Цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (Цесіонарій) було укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. та зареєстрований в реєстрі за № 5207-5208, за умовами якого Цедент передав, а Цесіонарій прийняв права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у Додатку 1 до цього Договору, у тому числі за Договором іпотеки № 0, укладеним 31 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» (а. с. 55-57).

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Встановлено, що після повернення АТ «УкрСиббанк» виконавчого документа особа, яка придбала право вимоги, а саме ТОВ «Кей-Колект», підтвердила відсутність претензій майнового характеру до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 31 серпня 2007 року (поза межами виконавчого провадження №28723030, яке є завершеним та матеріали якого знищено виконавчою службою) та не заперечувала проти зняття арешту із майна боржника (а. с. 31-34).

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

За таких обставин суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Також зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21) зазначено, що «арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі

№ 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).

Згідно з ч. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Таким чином, оскільки наявність протягом тривалого часу (майже 12 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, свідчить про протиправну бездіяльність органу державної виконавчої служби та є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, відтак суд вважає, що скарга є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 19, 255, 258-261 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пітуха Василя Івановича на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у відповідності до ч. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АСВП № 28723030 від 22 листопада 2011 року, виданої Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області, номер запису про обтяження: 11873722, зареєстровано: 22 листопада 2011 17:39:37, реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий: Ганько І. І.