Єдиний унікальний номер судової справи: 2-4-391/10
Номер провадження: 22-ц/812/309/23
Суддя доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

20 березня 2023 року м. Миколаїв справа № 2-4-391/10

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Самчишиної Н.В.

суддів Колосовського С.Ю., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

без участі учасників справи належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2022 року, постановлену у складі головуючого судді Гуденко О.А. за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, яка була ним уточнена, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа №2ц-4-391/10 від 06 вересня 2011 року, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості по кредитному договору в сумі 65 700 грн 01 коп. та судових витрат 907 грн.

Заявник зазначав, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2010 року з нього стягнуто на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість по кредитному договору сумі 65 700 грн 01 коп., судові витрати у розмірі 907 грн.

Згідно резолютивної частини рішення, суд вирішив стягнути кошти на користь ПАТ «ОТП Банк», тоді як у вказаному виконавчому листі як стягувача вказано АТ «ОТП Банк», що фактично є іншою юридичною особою. Також виконавчий документ видано поза межами річного строку встановленого законом на його пред`явлення до виконання.

В заяві вказано, що за змістом відповіді АТ «ОТП Банк» від 25 червня 2020 року банк визнав відсутність боргу ОСОБА_1 , що є безпосередньою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Крім цього, він не отримував жодних повідомлень про відступлення права вимоги за цим кредитним договором на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

Також зазначав, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва № 761/32625/20 від 30 квітня 2021 року щодо звернення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 66 350,01 грн, вчинений на цьому ж кредитному договорі від 09 липня 2008 року, виконавчий напис визнано судом таким, що не підлягає виконанню, через не доведеність стягувачем безспірності сум заборгованості. На думку заявника, таким чином, судом фактично встановлено відсутність підстав звернення стягнення з боку будь-яких осіб за кредитним договором від 09 липня 2008 року.

Крім того, виконавче провадження за оспорюваним виконавчим листом перебуває на виконанні більше 9 років, тоді як державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії протягом 6 місяців - отже порушені вимоги закону.

01 лютого 2022 року представник заявника - адвокат Дехтяренко О.А. подав суду додаткову заяву, в якій зазначив, що ТОВ «Вердикт Капітал» не могло набути право вимоги за валютним кредитним договором на підставі Договору про відступлення права вимоги, а тому ухвала суду про заміну сторони стягувача з ПАТ «ОТП Факторинг Україна» на ТОВ «Вердикт Капітал» фактично не створює жодних правових наслідків.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Вказана ухвала мотивована тим, що твердження заявника, що виконавчий лист виданий судом вже з пропуском строку на його пред`явлення є наслідком неправильного тлумачення норм права та не можуть бути взяті судом до уваги. Суд дійшов висновку, що пропуск строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Жодних доказів того, що ОСОБА_1 було виконано зобов`язання з погашення заборгованості за кредитним договором № МТЛ-400/002/2008 від 09 липня 2008 року, як перед ПАТ «ОТП Банк», так і перед його правонаступниками заявником суду не надано. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2021 року суд не взяв до уваги, оскільки предметом розгляду тієї справи був виконавчий напис нотаріуса і судом не досліджувалася наявність чи відсутність боргових зобов`язань за вказаним кредитним договором перед кредитором в цілому. Інші підстави, зазначені заявником щодо визнання виконавчого листа № 2-4-391/10 таким, що не підлягає виконанню (неправильність заміни стягувача у виконавчому провадженні, тривале невиконання рішення суду протягом більше 9 років, неповідомлення боржника про заміну кредитора), суд вважав, що не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки умови для видачі виконавчого документа та той час існували. Відтак у задоволенні заяви боржника суд відмовив і з цих підстав.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив цю ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву.

Заявник посилався на те, що наведеним ним доводам в заяві про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню суд не надав оцінки.

Відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

09 березня 2023 року заявник ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку із завантаженням на роботі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість по кредитному договору №MTL 400/002/2008 від 09 липня 2008 року в сумі 65 700 грн 01 коп., судові витрати у розмірі 907 грн.

18 лютого 2010 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва заяву про апеляційне оскарження рішення суду від 09 лютого 2010 року.

16 березня 2010 року боржники подали апеляційну скаргу.

25 березня 2010 року ухвалою апеляційного суду Миколаївської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2010 року залишено без розгляду з підстав пропуску строку на подання апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення), рішення суду набрало законної сили 26 березня 2010 року.

На виконання рішення суду, 06 вересня 2011 року АТ «ОТБ Банк» видано виконавчий лист №2ц-4-391/10. У виконавчому листі зазначено строк його пред`явлення до виконання три роки.

31 серпня 2012 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Чмих Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 34062974 з примусового виконання виконавчого листа № 2ц-4-391/10 виданого 06 вересня 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість по кредитному договору в сумі 65 700 грн 01 коп., судові витрати 907 грн.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір про відступлення прав вимоги.

17 вересня 2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №3-09/18 право грошової вимоги, в тому числі і за кредитним договором № MTL-400/002/2008.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2019 року заміненого сторону стягувача у виконавчому листі по справі №2-4-391/10 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, з «ТОВ «ОТП Факторинг України» на його Правонаступника «ТОВ «Вердикт Капітал» у відповідному відмінку.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України вказано, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у п. 7 ч 2 ст. 2 та ст. 10 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

З наведених положень законодавства випливає, що підставою для виконання судових рішень є виконавчі листи.

Відповідно до статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В силу статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Так, зміст виконавчого листа полягає у стягненні у солідарному порядку з ОСОБА_1 з іншою особою на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості по кредитному договору в сумі 65 700 грн 01 коп., судових витрат у розмірі 907 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особи чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий лист.

У оспорюваному виконавчому листі стягувачем вказано скорочену назву Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - АТ «ОТП Банк», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с.22). Тому безпідставно заявник вказує на те, що ПАТ «ОТП Банк» та зазначене у виконавчому листі, як стягувач АТ «ОТП Банк», є іншою юридичною особою, оскільки таке не змінює та не спотворює банк на користь якого ухвалено рішення, який вірно вказано судом.

Також підлягають відхиленню доводи заявника, що виконавчий документ судом видано поза межами строку встановленого законом на його пред`явлення до виконання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 21 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції станом на час набуття рішенням суду законної сили, виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання - протягом трьох років.

Згідно п.1 ч.1 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції станом на час видачі виконавчого листа, інші виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

П. 4 Розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» Закон від 04 листопада 2010 року № 2677-VI (набрав чинності з 09 березня 2011 року), виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Як встановлено рішення суду набрало законної сили 26 березня 2010 року.

Виконавчі листи видані до 09 березня 2011 року могли бути пред`явленні до виконання протягом трьох років, а з 09 березня 2011 року - протягом року, а отже, відсутні підстави вважати, що оскаржуваний виконавчий лист виданий поза межами встановленого законом строку на його пред`явлення до виконання. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження заявника, є наслідком неправильного тлумачення норм права.

Посилання заявника на невірне зазначення у виконавчому листі строку пред`явлення його до виконання, який відповідно до вищезазначених положень ч. 1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» становить рік, а не три роки, як зазначив суд, на думку колегії суду, не є підставою визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а може бути підставою для звернень до суду із заявою іншого змісту.

В своїй заяві ОСОБА_1 , як на підставу визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, також посилається на відсутність боргу за кредитним договором. Проте, таке посилання не підтверджено належними та допустимими доказами.

Зміст наданих довідок АТ «ОТП Банк» від 25 червня 2020 року та від 17 липня 2020 року цих висновків не спростовують, оскільки не містять інформації, що свідчить про відсутність боргу заявника за кредитним договором.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання заявника на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2021 року не заслуговує на увагу, оскільки предметом розгляду тієї справи був виконавчий напис нотаріуса і судом не досліджувалось питання наявності чи відсутності боргових зобов`язань за вказаним кредитним договором перед кредитором в цілому.

Також, не заслуговує на увагу посилання заявника, як на підставу визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, на безпідставність заміни сторони стягувача у виконавчому листі, оскільки вказана обставина стосується незгоди ОСОБА_1 із змістом постановленої судом ухвали про заміну сторони стягувача у виконавчому листі, що не є предметом даного розгляду.

Інші підстави, зазначені заявником про визнання виконавчого листа № 2-4-391/10 таким, що не підлягає виконанню (тривале невиконання рішення суду протягом більше 9 років, неповідомлення боржника про заміну кредитора), суд першої інстанції обґрунтовано вважав такими, що не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки умови для видачі виконавчого документа та той час існували.

Враховуючи викладене, висновок районного суду щодо відсутності підстав для визнання виконавчого листа від 06 вересня 2011 року, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва - є правильним.

Доводам апеляційної скарги надані відповідні оцінки в цій постанові суду апеляційної інстанції та не встановлено обставин, які могли бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали районного суду.

Відповідно до положень 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За такого, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: С.Ю. Колосовський

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 20 березня 2023 року