Справа № 274/7041/22 Провадження № 2/0274/462/23 РІШЕННЯ
04.05.2023 м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б. за участю секретаря судового засідання Василюк А.О.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/4 частку житлового будинку та 1/4 частку присадибної земельної ділянки за набувальною давністю,
І. Короткий зміст позовних вимог
Позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому просять суд:
Право власності на вказані об`єкти нерухомості позивачі набули у порядку спадкування за законом після смерті їхнього батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зареєстровано у встановленому законом порядку.
В свою чергу, ОСОБА_4 набув у власність вказані 3/4 частки у праві власності на нерухомість у порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька (дідуся позивачів) ОСОБА_5 , який будував житловий будинок з господарськими спорудами власними силами на виділеній йому у користування земельній ділянці.
Втім, 1/4 частки у праві власності на вказане майно на даний час досі зареєстрована за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті спадщину прийняли син ОСОБА_4 , як спадкоємець за заповітом та дружина ОСОБА_6 у порядку ч.1 ст. 1241 ЦК України. Спадкоємці майна ОСОБА_4 свої спадкові права не оформили.
12.09.2008 ОСОБА_6 виїхала на постійне місце проживання до своєї доньки у Росію, де ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_7 , проте спадкові права не оформила. Таким чином, до відповідача перейшла 1/4 ідеальна частка у праві власності на вказаний житловий будинок.
Частки співвласників вказаної нерухомості не виділені в натурі, порядок користування не встановлено. Зважаючи, що з 11.11.2007 ОСОБА_4 користувався цілим житловим будинком та присадибною земельною ділянкою, у такому ж порядку позивачі здійснюють користування майном після смерті батька, здійснюють поточний ремонт, сплачують комунальні послуги, земельний податок. Позивачі відкрито володіють присадибною земельною ділянкою, яку утримують у належному стані.
Відповідач не висловлювала будь-яких претензій відносно вказаної земельної ділянки.
Позивачі зазначають, що єдиним способом захисту їх інтересів є звернення до суду із цим позовом.
ІІ. Процедура та позиції сторін
Ухвалою суду від 12.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суду від 25.01.2023 клопотання представника позивачів про витребування доказів та виклик свідків задоволено. Проведення підготовчого засідання відкладено.
10.02.2023 до суду надійшла, належним чином завірена, копія матеріалів спадкової справи №228/2016, що заведена до майна померлої ОСОБА_6 .
Ухвалою суду від 23.02.2023 закрито проведення підготовчого засідання, призначено справу до судового розгляду по суті.
20.03.2023 на адресу суду надійшли письмові пояснення свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивачів адвокат Кравець М.А. подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачів, позов підтримує та просить його задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила до суду відзив на позовну заяву, у судові засідання не з`являлася, про розгляд справи повідомлена належним чином.
Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників провадження, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, законодавство, яке підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 .
ОСОБА_4 , записаний батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .
ОСОБА_4 , записаний батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 .
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 змінила прізвище на ОСОБА_12 , після реєстрації шлюбу 04.08.2007, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.
Також, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Санкт-Петербург, росія, померла ОСОБА_6 (прийняла спадщину частини житлового будинку АДРЕСА_1 ), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 .
ОСОБА_6 , 04.04.2002 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_4 .
З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , №228/2016 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини в частці на майно, що складається з частини житлового будинку АДРЕСА_1 звернулись позивачі.
Окрім того, в матеріалах спадкової справи міститься копія спадкової справи №16/201, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , яка надійшла на запит державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори А.А.Денисенко. З наведеної спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулась її донька ОСОБА_3 , яка фактично спадщину прийняла.
Постановами Бердичівської державної нотаріальної контори від 25.05.2016 за №№ 1181/02-31, 1182/02-31, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом в 1/2 частці на майно ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини. Зокрема, державний нотаріус у постановах зазначає, що згідно отриманої копії спадкової справи №16/2011 після ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнім місцем реєстрації померлої було: АДРЕСА_2 , російська федерація. Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину є дочка померлої ОСОБА_7 .

До суду надано письмові пояснення свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Так, свідок ОСОБА_8 , матір позивачів, повідомила, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 побудував її свекор ОСОБА_5 . З 1984 по 1998, у цьому будинку проживала її сім`я. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. На день смерті з ним проживав його син ОСОБА_13 та була зареєстрована дружина померлого ОСОБА_6 (на час смерті ОСОБА_5 свекруха ОСОБА_6 фактично проживала у своєї доньки ОСОБА_3 на території російської федерації, до якої виїхала ще у 2006 році). За життя дідуся та батька позивачі часто їх відвідували, допомагали по господарству. Після смерті батька позивачі постійно користувалися цілим спірним будинком, цілою присадибною земельною ділянкою, тримають їх у належному стані (косметичні ремонти, фарбування огорожі, її ремонти, боротьба з бур`янами, догляд за садком, клумбою) сплачують комунальні послуги, податки. З 2007 року ніхто не пред`являв жодних претензій до ОСОБА_14 та в подальшому до позивачів щодо цього будинку та присадибної земельної ділянки. Відповідач за життя її матері, ані після її смерті до будинку не приїжджає, майном не цікавиться взагалі.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що позивачі по справі її подруги, вона з народження проживає у АДРЕСА_3 . ОСОБА_15 знає сім`ю ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , їхня тітка ОСОБА_18 давно виїхала у росію, у с. Семенівка її не бучила з 2006 роки, коли вона приїхала за ОСОБА_6 . Дідусь ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , після від`їзду дружини майже за рік помер. ОСОБА_16 та ОСОБА_19 весь час допомагали батьку ОСОБА_20 по господарству. Після смерті батька ОСОБА_21 та ОСОБА_19 постійно хазяйнують у батьківській хаті та біля неї: проводять косметичні ремонти, прибирають, обкошують траву та бур`яни, обробляють, розчищають дерева у садку, вирощують городину. До позивачів ніхто не пред`являв жодних претензій щодо їхнього будинку.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_1 - її похресниця. Сім`ю ОСОБА_22 знає давно, на початку 2000-х до ОСОБА_22 з росії приїхала тітка ОСОБА_18 , вона забрала до себе в Санкт-Петербург свою маму (бабусю дівчат) ОСОБА_6 , щоб доглядати її. Через невеликий проміжок часу після від`їзду ОСОБА_23 та ОСОБА_6 помер дідусь ОСОБА_16 та ОСОБА_19 . Після його смерті ОСОБА_16 та ОСОБА_19 самостійно несуть увесь тягар догляду за приватним будинком. Також вказала, що їй відомо, що ОСОБА_24 направляла лист ОСОБА_25 з проханням врегулювати в позасудовому порядку питання неоформленої 1/4 частки. Проте, це звернення залишене без відповіді. ОСОБА_18 до будинку не навідується з 2006-2007.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачі були обізнані про власника частки спірного домоволодіння та земельної ділянки.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України).

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником вказаного майна.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

При цьому необхідно враховувати, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Позивачі, як незаконні володільці, протягом всього часу володіння майном повинні бути впевнені, що на це майно не претендують інші особи і вони отримали це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто, об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто, є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьоїстатті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто, бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

З огляду на викладене, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Як було встановлено судом, співвласником спірного майна є ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину і є донькою померлої ОСОБА_6 , тобто це майно має власника, яка не відмовились від права власності. Позивачі, які знали особу власника частки у майні, знали, що вони заволодіють чужою річчю, тому їх володіння не призводить до набуття права власності незалежно від тривалості такого володіння.

Володіння майном вважатиметься добросовісним лише в тому випадку, якщо в момент набуття річчю її набувач не знав та не міг знати, що він володіє чужою річчю.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки за набувальною давністю не може визнаватися право власності на майно, власник якого відомий і не відмовлявся від своїх прав на це майно. Сам по собі факт користування позивачами даним майном не є підставою для виникнення у них права власності за набувальною давністю.

Таким чином, позивачами не доведено усіх обставин, передбачених ст.344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав на набуття права власності.

Позивачі не є добросовісними набувачами частки спірного житлового будинку, а відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст.344 ЦК України.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання за позивачами права власності на 1/8 вказаного житловий будинку та 1/8 частки земельної ділянки за набувальною давністю у порядку ст. 344 Цивільного кодексу України, а тому відмовляє у задоволенні позову.

ІV. Розподіл судових витрат

На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивачів.

Керуючись ст.ст. 259,263-265,268,272,273,352,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП відомості відсутні.

Повний текст рішення виготовлено 09.05.2023.

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА