Ухвала

08 травня 2023 року

м. Київ

справа № 569/3185/22

провадження № 61-6164ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначав, що з 27 жовтня 2018 року перебував з відповідачкою у шлюбі, який розірваний рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 квітня 2022 року. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За період спільного проживання у шлюбі сторонами набуті грошові кошти, розміщені на депозитних рахунках у Акціонерному товаристві Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), Акціонерному товаристві «Ощадний банк» (далі - АТ «Ощадний банк») та Акціонерному товаристві «Укргазбанк» (далі - АТ «Укргазбанк») на ім`я ОСОБА_2 .

Вказував, що з банківських виписок, наданих АТ КБ «Приватбанк», встановлено, що на ім`я відповідачки відкритий депозитний рахунок НОМЕР_1 у гривнях. 28 липня 2021 року з вказаного рахунку повернуто кошти у розмірі 100 000,00 грн. З банківських виписок, наданих АТ «Укргазбанк», встановлено, що на ім`я відповідачки відкритий депозитний рахунок НОМЕР_2 у доларах США. 23 липня 2021 року з вказаного рахунку повернуто кошти у розмірі 6 145,69 дол. США. На ім`я відповідачки відкритий депозитний рахунок НОМЕР_3 у доларах США. 01 грудня 2021 року з вказаного рахунку повернуто кошти у розмірі 7 332,51 дол. США. Ці кошти у сумі 13 478,20 дол. США та 100 000,00 грн накопичені спільними зусиллями подружжя, а тому вони є спільною власністю подружжя і підлягають розподілу між подружжям в рівних частинах.

Крім того, зазначав, що відповідачка 04 липня 2021 року разом із сином переїхала до своїх батьків проживати окремо, а всі їх спільні кошти, що знаходилися на депозитних рахунках у банках отримала 23, 28 липня та 01 грудня 2021 року, забрала собі і витратила на власні потреби, на свій розсуд, без його згоди. Використати грошові кошти він не міг, оскільки рахунок відкритий на ім`я відповідачки і тільки вона могла зняти кошти із рахунку і розпорядитися ними на свій розсуд, без згоди іншого з подружжя. Вказував, що факт спільного використання коштів на користь та в інтересах сім`ї також спростовується тим, що спільного використання коштів в інтересах сім`ї не було, їх сім`я припинила своє існування у кінці червня 2021 року.

Враховуючи викладене та з урахуванням уточнень, просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти, які знаходилися на депозитних рахунках ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 100 000,00 грн, у АТ «Ощадний банк» у розмірі 7 332,51 дол. США та в АТ «Укргазбанк» у розмірі 6 145,69 дол. США, що набуті подружжям за час шлюбу та стягнути з відповідачки на його користь в порядку поділу спільного майна подружжя 1/2 частину зазначених грошових коштів.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 23 березня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивачем не доведено, що кошти, які перебували на депозитах, набуті сторонами за час перебування у шлюбі, використані відповідачкою в супереч інтересів сім`ї та без його згоди.

24 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 березня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Позивач визначає ціну позову на момент звернення до суду із таким позовом, яка є незмінною, крім випадків збільшення позовних вимог та зміни предмета позову, для розрахунку судових витрат, зокрема під час звернення до судів апеляційної та касаційної інстанцій.

Ціна позову, яка визначається в іноземній валюті, розраховується у національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

З урахуванням позовної заяви ОСОБА_1 від 23 лютого 2022 року та офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день подання позову (станом на 23 лютого року 1 долар США дорівнював 28,98 грн) 13 478,20 дол. США ( 7 332,51 дол. США + 6 145,69 дол. США) еквівалентно 390 598,23 грн.

Предметом позову у цій справі є визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя у загальному розмірі 490 598,23 грн (390 598,23 грн + 100 000,00 грн), що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (671 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2022 року та постанова Рівненського апеляційного суду від 23 березня 2023 року не підлягають касаційному оскарженню.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний