ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 712/4163/22
Провадження № 22-ц/821/229/23
Категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом)

представник позивача: адвокат Манзар Тетяна Володимирівна

відповідач: ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом)

представник відповідача : адвокат Сучило Артем Олегович

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Манзар Тетяни Володимирівни та представника ОСОБА_2 адвоката Сучила Артема Олеговича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2022 року (ухваленого в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Троян Т.Є., повний текст рішення складено 06 грудня 2022 року)у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності на майно, третя особа: ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

14.06.2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на майно.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 09 вересня 2017 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладений шлюб, який був зареєстрований Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 97.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2021 року шлюб між ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 - розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачу прізвище змінено на дошлюбне - ОСОБА_6 .

Позивачка вказувала, що за час перебування в шлюбі нею та ОСОБА_2 було придбано наступне рухоме майно:

- автомобіль DAEWOO LANOS TF 69YO седан -В, сірого кольору, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який був оформлений на відповідача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8364 від 05.10.2019 року;

-холодильник з нижньою морозилкою, 2017 року випуску, марка/модель RCSK335M20WВЕКО - вартість 5 900 грн;

-блендер погружний, 2018 року випуску, марка/модель BOSCF1 MSN6700 - вартість 1100 грн.;

-набір меблів , 2017 року випуску, Mebli GREENLine«Модерн» - вартість 1 000 грн.;

-плита електрична , 2020 року випуску, ElectroluxЕКС954907Х, вартість 8200 грн.;

-праска, 2020 року випуску, PHILIPS GC2145/20, вартість 900 грн.;

-бездротовий маршрутизатор, 2017 року випуску, TP-LinkTL-WR841N, вартість 450 грн.;

-мікрохвильова піч, 2011 року випуску, SaturnST-MW8153, вартість 1100 грн.;

-акумуляторний Дриль-шуруповерт, 2020 року випуску, Dnipro-MCD-121, вартістю - 1500 грн.;

-телевізор, 2018 року випуску, Samsung, вартістю 7200 грн.;

-пральна машина, 2010 року випуску, ВЕКО, вартістю 5 400 грн.;

-спліт кондиціонера, 2019 року випуску, STST 09-HRL, вартістю 4 000 грн.;

-кухня, 2018 року випуску, Татьяна NEWГрейд МДФ 1,8 м вартість 6500 грн.;

-спальня (комплект: ліжко, шафа, туалетний стіл, комод і 2 тумби), 2018 року випуску, ОСОБА_7 , вартість 15 000 грн.;

- мультиварка, 2017 року випуску, ROTEXRMC505-W, вартість 1200 грн.;

- кутовий диван, 2018 року випуску, вартість 16 200 грн.;

- м`ясорубка, 2018 року випуску, VilgrandV922-GMG, вартістю 1500 грн.;

- перфоратор ручний-електричний, 2019 року випуску, Зенит ЗП-1100, вартістю 1100 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що 14 серпня 2021 року ОСОБА_2 відчужив автомобіль DAEWOO LANOSTF 69YO седан В, сірого кольору, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , а кошти отримані за договором купівлі-продажу було використано останнім на свій розсуд проти волі ОСОБА_1 , не в інтересах сім`ї та не на її потреби.

Стверджує, що автомобіль навмисно був переоформлений відповідно до договору купівлі-продажу від 14.08.2021 року на матір відповідача - ОСОБА_3 .

Згідно висновку експерта № 037/21 про визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу від 06.09.2021 року середня ринкова вартість автомобіля DAEWOO LANOSTF 69YO седан -В, сірого кольору, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 на дату оцінки складає: 69 071 гри.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 , вважає, що має право на грошову компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля DAEWOO LANOS TF 69YO седан -В, сірого кольору, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 у розмірі 34 535 грн. 90 коп.

Крім того, позивачка стверджує, що відповідач без її згоди та у її відсутність, вивіз із квартири деякі рухомі речі: блендер, праску, мікрохвильову піч, акумуляторний Дриль-шуруповерт, телевізор, пральну машину, спальню (комплект: ліжко, шафа, туалетний стіл, комод і 2 тумби), мультиварку, м`ясорубку, перфоратор ручний-електричний, що підтверджується талоном-повідомлення єдиного обліку № 48752 про прийняття і реєстрацію заяви-повідомлення про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09.09.2021 року, довідкою про результати розгляду звернення від 19.09.2021 року.

Враховуючи те, що у квартирі залишилася частина рухомих речей, придбаних у шлюбі позивачем та відповідачем, позивачка просила визнати за нею право власності на наступні рухомі речі:

-холодильник з нижньою морозилкою, 2017 року випуску, марка/модель RCSK335M20WВЕКО - вартість 5 900 грн;

-набір меблів , 2017 року випуску, Mebli GREEN Line «Модерн» - вартість 1 000 грн.;

-плиту електричну , 2020 року випуску, Electrolux ЕКС954907Х, вартість 8200 грн.;

-бездротовий маршрутизатор, 2017 року випуску, TP-LinkTL-WR841N, вартість 450 грн.;

-спліт кондиціонера, 2019 року випуску, STST 09-HRL, вартістю 4 000 грн.;

-кухня, 2018 року випуску, Татьяна NEWГрейд МДФ 1,8 м вартість 6500 грн.;

-кутовий диван, 2018 року випуску, вартість 16 200 грн.

Вказувала, що кутовий диван належить синові ОСОБА_4 , а тому, в силу ч. 2, 3 статті 70 СК України, та оскільки відповідач не сплачує аліментів на утримання сина, просила суд відступити в цій частині від засади рівності часток подружжя.

Відповідно до висновку оцінювача про вартість рухомого майна станом на 08.09.2021 року вартість такого майна становить 78 250 грн. 00 коп. Позивач просить визнати право власності на рухоме майно на суму 42 250 грн.

Крім того, просила стягнути грошову компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля DAEWOO LANOS TF 69YO седан -В, сірого кольору, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 у розмірі 34 535 грн. 90 коп., та судові витрати.

23 серпня 2022 року ОСОБА_2 (відповідач за первісним позовом) звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій вказував, що обсяг спільного майна, що набуто у шлюбі позивачем у первісному позові, зазначено ОСОБА_1 не в повному обсязі.

Зокрема, 24 листопада 2017 року укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Власником частки є ОСОБА_5 , власником іншої частини є ОСОБА_3 , що залучена до справи в якості третьої особи. Вартість зазначеної квартири, згідно з консультацією №352/22 від 19.08.2022, підготовленої ПП АЖІО складає 149 940,00 грн.

ОСОБА_2 зазначає, шо реєстрація нерухомого майна на одного з подружжя не змінює його правового статусу як спільного сумісного майна подружжя. Купівля квартири здійснювалась за сімейні, спільні кошти, а тому вказана частка у праві власності підлягає поділу.

Крім того, під час перебування у шлюбі колишнім подружжям було набуте майно, яке є спільною сумісною власністю: набір меблів, холодильник з нижньою морозилкою, плита електрична, бездротовий маршрутизатор, спліт кондиціонера, кухня, кутовий диван, праска, акумуляторний дриль-шуруповерт.

При цьому, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вважає недоцільним поділ зазначеного майна шляхом визначення спільної часткової власності кожного з подружжя, та просив суд залишити більшу частину майна на праві особистої власності ОСОБА_1 та відповідно зобов`язати ОСОБА_1 сплатити іншому із подружжя грошову компенсацію за його частку у спільному майні за мінусом вартості майна, яке позивач ОСОБА_2 просить виділити йому: акумуляторний Дриль-шуруповерт, праску. Відповідно грошова компенсація, яка має бути сплачена ОСОБА_2 становить 18725,00 грн.

За таких обставин, ОСОБА_2 просив зустрічний позов задовольнити та визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно: -набір меблів , 2017 року випуску, Mebli GREEN Line «Модерн» - вартість 1 000 грн.; -холодильник з нижньою морозилкою, 2017 року випуску, марка/модель RCSK335M20WВЕКО - вартість 5 900 грн; -плиту електричну, 2020 року випуску, Electrolux ЕКС954907Х, вартість 8200 грн.; -бездротовий маршрутизатор, 2017 року випуску, TP-LinkTL-WR841N, вартість 450 грн.; -спліт кондиціонера, 2019 року випуску, STST 09-HRL, вартістю 4 000 грн.; -кухня, 2018 року випуску, Татьяна NEWГрейд МДФ 1,8 м вартість 6500 грн.; - кутовий диван, 2018 року випуску, вартість 16 200 грн.; -праску, 2020 року випуску, PHILIPS GC2145/20, вартість 900 грн.; - акумуляторний Дриль-шуруповерт, 2020 року випуску, Dnipro-MCD-121, вартістю - 1500 грн.; 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заг.пл.40,6 кв.м. вартістю 149 940грн.

Визнати право особистої власності за ОСОБА_2 на квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заг.пл. 40,6 кв.м., та виділити в особисту власність таке майно: акумуляторний Дриль-шуруповерт, 2020 року випуску, Dnipro-MCD-121, вартістю - 1500 грн.; праску, 2020 року випуску, PHILIPS GC2145/20, вартість якої 900 грн.

Визнати право особистої власності за ОСОБА_1 на квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заг.пл.40,6 кв.м.; та виділити в особисту власність: -набір меблів , 2017 року випуску, Mebli GREEN Line«Модерн» - вартість 1 000 грн.; -холодильник з нижньою морозилкою, 2017 року випуску, марка/модель RCSK335M20WВЕКО - вартість 5 900 грн; -плиту електричну, 2020 року випуску, Electrolux ЕКС954907Х, вартість 8200 грн.; -бездротовий маршрутизатор, 2017 року випуску, TP-LinkTL-WR841N, вартість 450 грн.; -спліт кондиціонера, 2019 року випуску, STST 09-HRL, вартістю 4 000 грн.; -кухня, 2018 року випуску, Татьяна NEWГрейд МДФ 1,8 м вартість 6500 грн.; - кутовий диван, 2018 року випуску, вартість 16 200 грн.;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини рухомого майна в сумі 18725,00 грн., та сплачений судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2022 року позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

-холодильник з нижньою морозилкою, 2017 року випуску, марка/модель RCSK335M20W ВЕКО - вартість 5 900 грн;

-блендер погружний, 2018 року випуску, марка/модель BOSCF1 MSN 6700 - вартість 1100 грн.;

- мікрохвильову піч, 2011 року випуску, Saturn ST-MW8153, вартість 1100 грн.;

- пральну машину, 2010 року випуску, Beko, вартістю 5400 грн.;

- телевізор, 2018 року випуску, Samsung, вартістю 7200 грн.

-набір меблів , 2017 року випуску, Mebli GREENLine «Модерн» - вартість 1 000 грн.;

-плиту електричну , 2020 року випуску, Electrolux ЕКС954907Х, вартість 8200 грн.;

-праску, 2020 року випуску, PHILIPS GC 2145/20, вартість 900 грн.;

-бездротовий маршрутизатор, 2017 року випуску, TP-Link TL-WR841N, вартість 450 грн.;

-акумуляторний Дриль-шуруповерт, 2020 року випуску, Dnipro-M CD-121, вартістю - 1500 грн.;

-спліт кондиціонера, 2019 року випуску, ST ST 09-HRL, вартістю 4 000 грн.;

-кухня, 2018 року випуску, Татьяна NEW Грейд МДФ 1,8 м вартість 6500 грн.;

- кутовий диван, 2018 року випуску, вартість 16 200 грн. Всього на суму 59450 грн.

Виділено в особисту приватну власність ОСОБА_1 наступне рухоме майно:

-холодильник з нижньою морозилкою, 2017 року випуску, марка/модель RCSK335M20W ВЕКО - вартість 5 900 грн;

-набір меблів, 2017 року випуску, Mebli GREENLine «Модерн» - вартість 1 000 грн.;

-плиту електричну, 2020 року випуску, Electrolux ЕКС954907Х, вартість 8200 грн.;

-спліт кондиціонера, 2019 року випуску, STST 09-HRL, вартістю 4 000 грн.;

-бездротовий маршрутизатор, 2017 року випуску, TP-LinkTL-WR841N, вартість 450 грн.;

-кухня, 2018 року випуску, Татьяна NEW Грейд МДФ 1,8 м вартість 6500 грн.;

-кутовий диван, 2018 року випуску, вартість 16 200 грн.

Виділено в особисту приватну власність ОСОБА_2 наступне рухоме майно:

-блендер погружний, 2018 року випуску, марка/модель BOSCF1 MSN 6700 - вартість 1100 грн.;

- мікрохвильову піч, 2011 року випуску, Saturn ST-MW8153, вартість 1100 грн.;

-пральну машину, 2010 року випуску, Beko, вартістю 5400 грн.;

- телевізор, 2018 року випуску, Samsung, вартістю 7200 грн.

-акумуляторний Дриль-шуруповерт, 2020 року випуску, Dnipro-M CD-121, вартістю - 1500 грн.;

-праску, 2020 року випуску, PHILIPS GC2145/20, вартість якої 900 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,60 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 8250 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 277,90 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що вимоги позивачки ОСОБА_1 про компенсацію вартості автомобіля є недоведеними, оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів відчуження автомобіля відповідачем поза межами шлюбних відносин без належної письмової згоди позивачки. Крім того, матеріали справи не містять беззаперечних доказів, що станом на 14 серпня 2021 року (дата перереєстрації права власності на спірний автомобіль) шлюбні відносини між сторонами вже були припинені.

Суд вказав, що укладаючи договір купівлі-продажу квартири від 24.11.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_1 набула право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , її чоловік ОСОБА_2 , відповідно до ст.369 ЦК України, надав згоду своїй дружині ОСОБА_8 на набуття нею в особисту приватну власність частини квартири за вказаною адресою, оскільки кошти, які витрачаються ОСОБА_1 на придбання даної квартири є її особистими приватними коштами.

Зазначена заява є чинною та в силу ст. 202 ЦК України є правочином, направленим на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, отже свідчить про волевиявлення на згоду чоловіка щодо відношення набутої частки квартири до особистої приватної власності ОСОБА_1 , тобто підтверджує наявність іншої домовленості подружжя, ніж презумпція рівності часток подружжя щодо придбаної частки квартири.

Суд першої інстанції, відмовлячи в задоволенні позову в частині поділу спальні (комплект: ліжко, шафа, туалетний стіл, комод і 2 тумби), м`ясорубки, перфоратора ручного-електричного, посилався на недоведеність наявності його у сторін під час припинення шлюбних відносин та набуття вказаного майна за рахунок спільних коштів.

Крім цього, суд вважав можливим відступити від засади рівності часток подружжя та додатково виділити у власність позивачці кутовий диван, 2018 року випуску, вартістю 16 200 грн., який був придбаний для дитини ОСОБА_9 , який проживає разом з матір`ю та фактично знаходиться на її утриманні, оскільки відповідачем кошти на його утримання перераховані вперше у листопаді 2022 року за рішенням суду про стягнення аліментів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі, поданій 09 січня 2023 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Манзар Т.В., вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим, незаконним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, постановленим з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, просила скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2023 року в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні з ОСОБА_2 на її користь грошової компенсації частки вартості автомобіля DAEWOOLANOSTF 69YOседан -В, сірого кольору, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у розмірі 34 535 грн 90 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказану вимогу та стягнути витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації частки вартості автомобіля у розмірі 34 535 грн 90 коп., не врахував, що відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, кошти, отримані від продажу спільного сумісного майна є об`єктом права спільної сумісної власності. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї та не на її потреби, то таке майно чи його вартість враховуються при поділі.

Крім того, скаржниця зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 не надавала свою згоду на укладення договору про продаж спірного автомобіля.

В апеляційній скарзі, поданій 23 січня 2023 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Сучило А.О., вважаючи оскаржуване рішення таким, що постановлене з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та з порушенням норм матеріального права, просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2023 року в частині незадоволених вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом, та постановити нове рішення, яким вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю та стягнути судові витрати.

Апеляційна скарга зокрема мотивована тим, що суд першої інстанції невірно застосував ст. 70 СК України, оскільки за приписами даної статті домовленістю сторін може бути визначено саме розмір частки одного з подружжя в спільному сумісному майні подружжя, а не належність такого майна до особистої приватної власності. Тобто, не визнаючи спірну квартиру спільним майном подружжя, суд одночасно застосовує ст. 70 СК України яка регулює питання відступлення від рівності часток подружжя саме в об`єктах спільної сумісної власності.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи щодо природи коштів, за які було придбано спірну частини квартири. Зокрема, позивачкою не надано суду жодних доказів дарування коштів її батьками для придбання квартири, що свідчить про те, що кошти надавались батьками для вчинення правочину саме в інтересах сім`ї, під час шлюбу та з метою проживання в квартирі подружжя, відтак є їх спільною сумісною власністю.

Вказує, що наявність лише однієї заяви про згоду подружжя на набуття частини квартири в особисту приватну власність не дає підстав вважати зазначені кошти особистими, тоді як позивачкою не надано доказів походження цих коштів (чи були в її власності до шлюбу чи є вони подарованими).

Також скаржник, посилаючись на фактичне користування рухомим майном, вважає що йому необхідно виділити лише праску та акумуляторний дриль-шуруповерт, а позивачці інше рухоме майно. При цьому, компенсація яка має бути сплачена ОСОБА_2 становить 18725,00 грн.

Зазначає, що судом при поділі майна взято до уваги речі домашнього вжитку, які належать третій особі, а тому відсутні підстави включати дане майно до спільного сумісного майна подружжя.

Також скаржник наголошує, що суд безпідставно відійшов від засад рівності часток подружжя, оскільки проживання дитини з матір`ю само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя.

Відзиви на апеляційні скарги

27 січня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 адвоката Сучила А.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він, вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Манзар Т.В. залишити без задоволення.

08 лютого 2023 року до Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Манзар Т.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому адвокат, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не грунтуються на вимогах законодавства, просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

08 лютого 2023 року третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 надала суду пояснення.

На відзив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 20 лютого 2023 року надав відповідь.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 09 вересня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений шлюб, який був зареєстрований Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 97 (том 1, а.с. 13).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а.с. 14).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.11.2021 року шлюб між ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 - розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки змінено на дошлюбне ОСОБА_6 (том 1, а.с. 16-17).

В період шлюбу ОСОБА_10 та ОСОБА_2 05.10.2019 року придбали автомобіль DAEWOO LANOS TF 69YO седан -В, сірого кольору, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_2 , згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між ТОВ «Логістик-Транс Сервіс» та ОСОБА_2 , державна реєстрація автомобіля проведена 05.10.2019 за ОСОБА_2 (том 1, а.с. 18).

14 серпня 2021 року між ПП «Автоком Центр» на підставі договору комісії та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 набула у власність транспортний засіб DAEWOO LANOS TF 69YO седан -В, сірого кольору, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Державна реєстрація автомобіля проведена 14.08.2021 за ОСОБА_3 (том 1, а.с. 135).

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 24.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., відповідачка ОСОБА_1 набула право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласником іншої частини квартири є третя особа ОСОБА_3 (том 1, а.с. 107-110).

Відповідно до п.7 договору продаж квартири здійснено за 49216, 00 грн., які продавці отримали від покупців ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) до моменту підписання цього Договору.

24 листопада 2017 року відповідач за зустрічним позовом та третя особа зареєстрували право власності на відповідні частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухомість (том 1, а.с. 111).

Судом першої інстанції визначено рухоме майно, яке було придбано сторонами у період шлюбних відносин : -холодильник з нижньою морозилкою, 2017 року випуску, марка/модель RCSK335M20WВЕКО - вартість 5 900 грн; -набір меблів , 2017 року випуску, Mebli GREEN Line «Модерн» - вартість 1 000 грн.;-плиту електричну , 2020 року випуску, Electrolux ЕКС954907Х, вартість 8200 грн.;-спліт кондиціонера, 2019 року випуску, STST 09-HRL, вартістю 4 000 грн.;-кухня, 2018 року випуску, Татьяна NEW Грейд МДФ 1,8 м вартість 6500 грн.; -кутовий диван, 2018 року випуску, вартість 16 200 грн.; -спліт кондиціонера, 2019 року випуску, STST 09-HRL, вартістю 4 000 грн.; - бездротовий маршрутизатор, 2017 року випуску, TP-LinkTL-WR841N, вартість 450 грн.; -акумуляторний Дриль-шуруповерт, 2020 року випуску, Dnipro-MCD-121, вартістю - 1500 грн.;-праска, 2020 року випуску, PHILIPS GC2145/20, вартість 900 грн.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданих апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Сучила А.О. в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на частину квартири загальною площею 40,6 кв.м. розташованої по АДРЕСА_1 , колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно положень ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 24.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., відповідачка ОСОБА_1 набула право власності на квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.14 договору купівлі-продажу зазначеної квартири чоловік покупця ОСОБА_5 надав свою згоду на набуття нею частки вказаної квартири в особисту приватну власність та укладення цього договору у заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом ЧМНО Левицькою Е.А. 24.11.2017 року за реєстровим №12179.

За змістом вищенаведеної заяви, яка наявна в матеріалах справи (том 1, а.с. 177) вбачається, що ОСОБА_2 відповідно до ст.369 ЦК України надав згоду своїй дружині ОСОБА_8 на набуття нею в особисту приватну власність частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки кошти, які витрачаються ОСОБА_1 на придбання вказаної квартири є її особистими приватними коштами.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вказане у вищезгаданій заяві формулювання «в особисту приватну власність ОСОБА_1 » є виключно формальністю та таким, що не створює для сторін жодних юридичних наслідків.

Втім, колегія суддів не може погодитись з такими доводами скаржника та вважає їх недоведеними. Зокрема, матеріали справи не містять будь-якої інформації, яка б свідчила про звернення ОСОБА_2 до нотаріуса про роз`яснення даного пункту договору купівлі-продажу квартири та заяви, відсутні відомості про те, що заява про згоду подружжя на набуття частини квартири в особисту приватну власність відкликана чи визнана недійсною у встановленому законодавством порядку. Більше того, з зазначеного в заяві про згоду вбачається, що укладення договору купівлі-продажу є узгодженим між подружжям та відповідає їхньому волевиявленню. Тобто, станом на момент розгляду справи, договір купівлі-продажу квартири та заява про згоду є дійсними, укладеними відповідно до вимог цивільного законодавства, а тому суд не може нівелювати умови договору, які є чинними.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи представника ОСОБА_2 виключно припущеннями та його роз`ясненнями (тлумаченнями) пунктів договору та заяви на власний розсуд.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява про згоду подружжя на набуття частини квартири в особисту приватну власність свідчить про волевиявлення на згоду чоловіка щодо відношення набутої частки квартири до особистої приватної власності ОСОБА_1 , тобто підтверджує наявність іншої домовленості подружжя, ніж презумпція рівності часток подружжя щодо придбаної частки квартири, а тому частина спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1 не є спільним сумісним майном та не підлягає поділу.

В такому разі, доводи ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції не дослідив природи коштів, за які було придбано спірну частини квартири є безпідставними, оскільки укладаючи договір купівлі-продажу спірної квартири подружжя дійшло домовленості про виділення 1/2 квартири в особисту приватну власність ОСОБА_1 та згідно заяви про згоду чітко вбачається, що кошти, за які купується дана частина квартири є особистими коштами позивачки, зворотнього скаржником не доведено.

Надаючи оцінку доводам ОСОБА_2 про те, що місцевий суд безпідставно відійшов від засад рівності часток подружжя під час поділу рухомого майна, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За загальним правилом застосування презумпції спільної сумісної власності, визначеної ст.60 СК України, майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують (правовий висновок Верховного суду України, викладений у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17) Аналогічного висновку дотримується і Верховний суд в своїх постановах від 30 січня 2019 року по справі № 382/2454/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 752/3071/15-ц.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та сторонами не заперечується той факт, що кутовий диван, 2018 року випуску, вартістю 16 200 грн., який за оскаржуваним рішенням був виділений у власність ОСОБА_1 , під час перебування сторін у шлюбі було придбано саме для потреб дитини ОСОБА_9 , який є сином позивачки та відповідача.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що неповнолітній син сторін ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та фактично знаходиться на її утриманні. При цьому, відповідачем кошти на утримання сина перераховані вперше у листопаді 2022 року за рішенням суду про стягнення аліментів.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованим відступ суду першої інстанції від засад рівності часток подружжя та виділення кутового дивану, 2018 року випуску, вартістю 16 200 грн. у власність ОСОБА_1 саме для задоволення побутових потреб спільного сина сторін ОСОБА_4 .

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, який розглянув зустрічний позов ОСОБА_2 саме в межах заявлених ним вимог та на підставі поданих ним доказів, і прийшов до аргументованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Сучила А.О. та скасування рішення суду першої інстанції в частині незадоволених вимог ОСОБА_2 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Манзар Т.В. щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації частки автомобіля, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в період перебування у шлюбі 05.10.2019 року ОСОБА_10 та ОСОБА_2 придбали автомобіль DAEWOO LANOS TF 69YO седан -В, сірого кольору, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_2 , за договором купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між ТОВ «Логістик-Транс Сервіс» та ОСОБА_2 , державна реєстрація автомобіля проведена 05.10.2019 за ОСОБА_2 (том 1, а.с. 18).

14 серпня 2021 року між ПП «Автоком Центр» на підставі договору комісії та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 набула у власність транспортний засіб DAEWOO LANOS TF 69YO седан -В, сірого кольору, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Державна реєстрація автомобіля проведена 14.08.2021 за ОСОБА_3 (том 1, а.с. 135).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вимоги про компенсацію 1/2 частини автомобіля виходив з того, що в судовому засіданні не здобуто доказів відчуження автомобіля відповідачем поза межами шлюбних відносин без належної письмової згоди позивачки. Крім того, матеріали справи не містять беззаперечних доказів, що станом на 14 серпня 2021 року (дата перереєстрації права власності на спірний автомобіль) шлюбні відносини між сторонами вже були припинені.

Разом з тим, з таким висновком колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

В постанові Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19) вказано, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У справі, що переглядається, спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти. Відповідач відчужив спірний автомобіль без повідомлення про це ОСОБА_1 та без отримання її згоди, що не заперечується сторонами в цій справі.

За таких обставин, це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та, в такому випадку, позивачка ОСОБА_1 має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу.

При цьому, визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частки вартості автомобіля, апеляційний суд виходить з того, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Звертаючись до суду з позовом, позивачка на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала висновок автотоварознавчого дослідження.

За висновком експерта №037/21 про визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу від 06 вересня 2021 року, складеним на замовлення ОСОБА_1 судовим експертом Кипою С.М. без проведення огляду спірного транспортного засобу, встановлено, що середня ринкова вартість автомобіля DAEWOO LANOS 1.5і SE D5MM550 д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_2 на дату оцінки становить 69071,80 грн.

Відповідач ОСОБА_2 на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому апеляційний суд вважає, що саме даний висновок підлягає врахуванню під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.

Викладені вище правові позиції Верховного Суду та норми матеріального права суд першої інстанції не врахував в повній мірі та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації частини вартості автомобіля.

Доводи ОСОБА_2 про те, що отримані від продажу автомобіля кошти були витрачені на потреби сім`ї, зокрема на погашення кредиту та ремонт ванної кімнати, не знаходять свого об`єктивного підтвердження в матеріалах справи. Так, платіжні документи, надані відповідачем на купівлю будівельних матеріалів не є беззаперечними доказами того, що дані матеріали були використані саме на ремонт ванної кімнати у квартирі, де проживало подружжя. Надана виписка по рахунку, з якої вбачається наявність в останнього кредиту, також не є свідченням того, що цей кредит взято саме на потреби сім`ї, будь-які документи банківських чи фінансових установ про укладення відповідного кредитного договору в матеріалах справи відсутні.

Оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивачки та без отримання її згоди, враховуючи те, що позивачка виконала свій процесуальний обов`язок доказування - надала суду докази, що підтверджують середньостатистичну ринкову вартість подібного за своїми технічними характеристиками автомобіля, а відповідач жодного доказу на підтвердження іншого не надав, тому колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 має відшкодувати ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля DAEWOOLANOSTF 69YO седан -В, сірого кольору, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 у розмірі 34 535 грн 90 коп.

Щодо стягнення судових витрат

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено: якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою, другою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім сплаченого позивачкою судового збору в суді першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 понесено витрати з проведення оцінки рухомого майна та автотоварознавчої експертизи у загальному розмірі 3 500,00 грн., що підтверджується наданими суду квитанціями (том 1, а.с. 56).

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 за результатами перегляду рішення суду першої інстанції в суді апеляційної інстанції задоволені повністю, то витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 992,40 грн та апеляційної скарги у розмірі 431,70 грн., а також судові витрати з проведення оцінки рухомого майна та автотоварознавчої експертизи у розмірі 3 500,00 грн. покладаються на ОСОБА_2 .

Що стосується судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в суді першої та апеляційної інстанції, колегія суддів зауважує наступне.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду скаржником ОСОБА_1 надано: - Договір про надання правової допомоги №63 від 09.08.2021 року (том 1, а.с. 226); Акт прийому наданих послуг №36 від 02.12.2022 року (том 1, а.с. 225); додатковий договір від 02.12.2022 року (том 1, а.с. 227); квитанція про сплату №36 від 02 грудня 2022 року на суму 15 000,00 грн (том 1, а.с. 229); ордер про надання правової допомоги №1035653 від 25.08.2022 року (том 1, а.с. 97); копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (том 1, а.с. 96).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 прийшов до висновку про стягнення 8500 грн витрат на професійну справничу допомогу, виходячи пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Надаючи оцінку доказам у справі, суд апеляційної інстанції враховує позицію Великої Палати ВС висловлену у справі № 904/4507/18, де зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VІ).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VІ врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно - виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. ВП ВС наголосила, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначити розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат ЄСПЛ керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини».

Заявник зазначає обґрунтування даних витрат як витрачений час, пов`язаний із розглядом даної справи, а саме: правова консультація, підготовка позовної заяви, відповіді на відзив, відзив та заперечення на зустрічний позов, підготовка запитів, клопотань та представництво інтересів ОСОБА_1 в судових засіданнях суду першої інстанції. При цьому, загальний обсяг наданих послуг складає 10 годин.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Колегія суддів приходить до переконання, що стягнення суми коштів у заявленому представником позивачки ОСОБА_1 розмірі за надану правничу допомогу є надміру завищеним та не обґрунтованим, враховуючи складність справи, час затрачений на надання допомоги, підготовку процесуальних документів та участь в судових засіданнях.

Крім того, апеляційний суд вважає, що витрачений адвокатом час тривалістю 10 годин, який зазначено в акті прийому наданих послуг №36 від 02.12.2022 року не є в повній мірі виправданим та обґрунтованим, а розмір винагороди не є співрозмірним із складністю справи, що випливають із даних правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів, враховуючи критерій реальності наданих доказів та обсяг виконаних робіт адвокатом на представництво інтересів скаржника, вважає необхідним задовольнити витрати на правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції на суму 7 500 грн. оскільки така сума буде відповідати принципу співмірності та розумності і буде узгоджуватися із позицією Великої Палати ВС справа № 904/4507/18 щодо визначення критеріїв розміру гонорару.

На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_1 надано: - додатковий договір від 03.01.2023 року (том 2, а.с. 38); - Акт прийому наданих послуг від 03.01.2023 року №1 (том 2, а.с. 39); - копія квитанції №1 від 03 січня 2023 року на суму 5000 грн. (том 2, а.с. 40); - ордер про надання правової допомоги №1044495 від 03.01.2023 року (том 2, а.с. 41).

Разом з тим, зважаючи на вищезазначені критерії розміру гонорару, складність справи та реально витрачений час на надання адвокатських послуг, а також те, що надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції є менш об`ємною, аніж в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до переконання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 2 500,00 грн.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, те що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального права в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення частки вартості автомобіля, воно не може залишатися в законній силі, підлягає скасуванню в цій частині з постановленням нового рішення про задоволення вказаної позовної вимоги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сучила Артема Олеговича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Манзар Тетяни Володимирівни задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2022 року скасувати в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації частки вартості автомобіля DAEWOO LANOS TF 69YO седан -В, сірого кольору, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частки вартості автомобіля DAEWOO LANOS TF 69YO седан -В, сірого кольору, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 у розмірі 34 535 грн 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з проведенням оцінки рухомого майна та автотоварознавчої експертизи транспортного засобу у розмірі 3500,00 грн.

В іншій частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2022 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 431,70 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/ повний текст постанови суду виготовлений 16 березня 2023 року/