ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/343/21 Номер провадження 22-ц/814/2511/23Головуючий у 1-й інстанції Сиволап Д. С. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Абрамова П.С., Одринської Т.В.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07 листопада 2022 року (повний текст рішення складено 09 листопада 2022 року) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Доценка Андрія Миколайовича про визнання недійсною угоди про розірвання договору оренди землі, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування рішення державного реєстратора щодо припинення іншого речового права (права оренди) земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» (далі ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Доценка А.М. про визнання недійсною угоди про розірвання договору оренди землі, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування рішення державного реєстратора щодо припинення іншого речового права (права оренди) земельної ділянки.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що на підставі договору оренди землі від 01 січня 2014 року він є орендарем належної ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :00:005:0142. Даний договір належним чином зареєстрований та укладений строком на 10 років.

За весь час орендних відносин позивач використовує земельну ділянку за її цільовим призначенням, своєчасно та в повному обсязі виплачує власнику орендну плату.

В той же час позивачу 03 серпня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень стало відомо, що приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Доценком А.М. 02 серпня 2020 року було прийнято рішення про припинення іншого речового права (права оренди) ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» щодо вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_1 .

В якості підстави для прийняття такого рішення в реєстрі вказана угода про дострокове розірвання договору оренди землі, укладена 22 вересня 2017 року між ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» та ОСОБА_1 .

Позивач вказує на те, що вказана угода про розірвання договору оренди землі між ним та ОСОБА_1 не укладалась та вважає, що вона була сфальсифікована відповідачем в 2020 році та в подальшому нотаріусом був внесений відповідний реєстраційний запис про припинення у позивача права оренди на дану земельну ділянку.

Вказані твердження позивач обґрунтовує тим, що відповідно до існуючої у ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» процедури укладання та розірвання договорів оренди землі дана угода не могли бути укладеною генеральним директором без погодження з рядом структурних підрозділів і фахівців товариства та внесення відповідних записів і змін в облікову документацію. Натоміть у товариства відсутній другий оригінальний примірник даної угоди, жодна інформація про її укладання у внутрішній документації товариства також відсутня.

Крім того, про наявність зловмисної домовленості між колишнім генеральним директором ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свідчать ті факти, що останній отримав оренду плату за землю за 2018-2020 роки, в 2020 році наперед авансом, припинивши орендні відносини з товариством ще 22 вересня 2017 року.

У зв`язку з вищевказаним, позивач прохав суд: визнати недійсною угоду про розірвання договору оренди землі від 01 січня 2014 року, яка укладена 22 вересня 2017 року між ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0142; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0142, площею 2,5250 га та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; скасувати рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Доценка А.М. індексний номер 5341642 від 02 серпня 2020 року щодо припинення іншого речового права (права оренди) ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» відносно земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0142 та поновити відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині права оренди вказаної земельної ділянки за позивачем на підставі вищевказаного договору оренди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 07 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Доценка А.М. про визнання недійсною угоди про розірвання договору оренди землі, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування рішення державного реєстратора щодо припинення іншого речового права (права оренди) земельної ділянки відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із вказаним рішенням не погодився позивач ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» та оскаржило його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач прохав суд рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» в повному обсязі.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що ОСОБА_1 навмисно не надав оригінал спірної угоди, щоб унеможливити проведення експертизи у справі; суд фактично звільнив відповідача від доказування та безпідставно не зробив висновок відповідно до вимог статті 84 ЦПК України, тоді як останній ухилився від надання оригіналу спірної угоди; суд безпідставно не застосував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 920/330/18 та від 17 липня 2018 року у справі № 915/1145/17.

В судовому засіданні не було встановлено, яка особа складала та роздруковувала проект спірної угоди, хто виконав рукописний текст в ній. У спірній угоді відсутні істотні умови договору, а саме: місце укладення угоди, кадастровий номер земельної ділянки, її площа, місце розташування, з чого можна зробити висновок, що у ОСОБА_1 на час укладення спірної угоди був відсутній договір оренди землі. Зібраними у справі доказами підтверджується, що спірна угода була сфальсифікована.

Скаржником також зазначено, що зі змісту спірної угоди вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійшли до зловмисної домовленості з метою нанесення збитків ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка». Уклавши спірну угоду, ОСОБА_2 , всупереч своїм обов`язкам, зменшив кількість орендної землі, не організував збереження «земельного банку», тобто діяв всупереч інтересам товариства. ОСОБА_2 шляхом укладення спірної угоди мав умисел не тільки на власне збагачення, а й на заподіяння шкоди позивачу, адже він був звільнений з посади генерального директора ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» не за власним бажанням.

Про зловмисну домовленість свідчать суперечливі дії ОСОБА_1 , оскільки після укладення 22 вересня 2017 року спірної угоди про розірвання договору оренди землі, товариство фактично продовжило користуватись земельною ділянкою, ОСОБА_1 не повідомляв товариство про припинення орендних правовідносин, а навпаки звертався із заявами про видачу авансових орендних платежів та отримав авансом орендну плату за 2018-2020 роки, натомість припинивши орендні відносини 02 серпня 2020 року.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» - адвокат Говорова С.Л. подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, в якій прохала здійснити розгляд справи без участі ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», вказавши про підтримання вимог поданої останнім апеляційної скарги.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Шведенка П.Ю. до суду надійшла заява, в якій останній прохає розгляд справи провести за його відсутності, вказавши, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підтримує в повному обсязі.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5248 га, що розташована на території колишньої Гоголівської сільської ради Шишацького р-ну Полтавської обл., кадастровий номер :00:005:0142 (дата державної реєстрації 07 грудня 2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 257) (т.1, а.с.26-31).

Місцевим судом було встановлено, що при проведенні державної реєстрації права власності відповідача на дану земельну ділянку реєстратором допущено помилку в частині його анкетних даних та неправильно вказано його по батькові « ОСОБА_3 » замість правильного « ОСОБА_4 », при тому, що всі інші дані (прізвище, ім`я, РНОКПП, серія та номер паспорту) співпадають.

Дана помилка дотепер залишається в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

01 січня 2014 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» в особі директора виробничого підрозділу «Агрофірма «Гоголево» Легейди А.М. укладено договір оренди землі б/н.

За умовами даного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове приватне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,5250 га з кадастровим номером :00:005:0142. Строк дії договору згідно пункту 9 становить 10 років (т.1, а.с.18-21).

01 січня 2014 року сторонами договору оренди складено акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду, який є додатком до договору (т.1, а.с.22).

07 грудня 2015 року державним реєстратором Дерій В.І. здійснено реєстрацію іншого речового права (права оренди) ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» на земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0142 на підставі вищевказаного договору оренди б/н від 01 січня 2014 року (т.1, а.с.30-31). При цьому суд першої інстанції звернув увагу, що з часу укладання договору до моменту його державної реєстрації минуло майже 2 роки (т.1, а.с.15-17).

02 серпня 2020 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Доценком А.М. до реєстру внесено запис про припинення іншого речового права (права оренди) належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0142, індексний номер рішення 53416420. Підставою для прийняття даного рішення вказано угоду про розірвання договору оренди землі б/н від 22 вересня 2017 року, укладену між ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» та ОСОБА_1 (т.1, а.с. 16).

Згідно тексту наданої нотаріусом на запит суду копії угоди про розірвання договору оренди землі від 01 січня 2014 року, яка датована 22 вересня 2017 року, сторони, а саме: орендодавець ОСОБА_1 та орендар ТОВ «Агрофірма ім. Довженка» в особі генерального директора Скочка В.М. дійшли взаємної згоди про розірвання договору оренди землі від 01 січня 2014 року.

З моменту набуття угодою чинності сторони не вважають себе обтяженими будь-якими правами і обов`язками, що випливали з договору оренди землі та не мають одна до одної будь-яких претензій з приводу виконання договору оренди землі. Дана угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами.

Відповідно до пункту 4 даної угоди визначено, що вона складена у 2-х примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендаря, а другий в орендодавця (т.1, а.с.239).

Сторонами даної угоди 22 вересня 2017 року також підписано акт приймання-передачі земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0142, який є додатком до угоди про дострокове розірвання договору оренди землі від 01 січня 2014 року (т.1, а.с.240).

Допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідків заступник генерального директора з земельних активів ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» ОСОБА_5 та начальник юридичного відділу цього товариства ОСОБА_6 вказали, що оспорювану угоду вони вважають сфальсифікованою в 2020 році, вже після звільнення ОСОБА_2 з посади генерального директора товариства, оскільки жодної угоди такого змісту товариство не укладало, спрямовуючи свою діяльність лише на збільшення земельного банку. Зокрема, розірвання договорів оренди товариством допускалось лише з метою подальшого укладення договорів емфітевзису щодо даних земельних ділянок. Інших підстав для дострокового розірвання договорів оренди землі товариство не допускало. Згідно пояснень свідків за своєю посадою генеральний директор товариства ОСОБА_2 мав право підписувати угоди про розірвання договорів оренди землі, але перед цим вони підлягали обов`язковому вивченню та погодженню певними структурними підрозділами товариства відповідно до існуючої процедури роботи з пайовиками. При цьому спірна угода не проходила жодної реєстрації в товаристві, не погоджувалась його працівниками, у товаристві відсутній її другий примірник.

Позиція апеляційного суду

Щодо фальсифікації спірної угоди

Згідно зі статтею 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі врегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається в письмовій формі і за бажанням сторін може бути посвідчено нотаріально.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частиною першою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом (частина третя статті 31 Закону України «Про оренду землі»).

Таким чином, угода про розірвання договору є правочином, на який розповсюджуються норми матеріального права щодо правових наслідків недодержання сторонами на момент вчинення правочину вимог закону.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Так, згідно даної норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач, звертаючись з даним позовом, не довів законність та обґрунтованість своїх вимог та не спростував презумпцію правомірності оспорюваного правочину.

Натомість матеріалами справи підтверджується, що сторони добровільно, на власний розсуд, за взаємною згодою прийняли рішення про розірвання оспорюваного договору оренди землі.

Так, в період з березня 2009 року по листопад 2017 року посаду генерального директора ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» обіймав ОСОБА_2 та був одним з кінцевих бенефіціарів ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» і був єдиною особою наділеною правом підпису та представництва позивача без доручення, дані обставини підтверджуються копією Статуту ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», яка міститься в матеріалах справи.

Згідно пункту 18.1 Статуту ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», затвердженого загальними зборами товариства (протокол № 05/18/2016 від 18 травня 2016 року) для керівництва поточною діяльністю товариства утворюється одноосібний виконавчий орган генеральний директор (т.1, а.с.129-133).

Генеральний директор без доручення діє від імені товариства в тому числі розпоряджається майном товариства, укладає договори та інші угоди, затверджує правила, процедури та інші внутрішні документи тощо (пункт 19.5 Статуту).

Сторонами не заперечується та підтверджується показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що ОСОБА_2 перебував на посаді генерального директора ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» на момент укладання спірної додаткової угоди.

Згідно протоколу №11/15/2017 загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» від 15 листопада 2017 року ОСОБА_2 було тимчасово відсторонено від виконання його повноважень генерального директора товариства з 16 листопада 2017 року (т.1, а.с.134-137).

Так, загальними зборами учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» 27 грудня 2017 (протокол № 12/27/2017) припинено повноваження генерального директора товариства ОСОБА_2 в зв`язку з відкликанням, зі звільненням з посади, а на посаду генерального директора призначено ОСОБА_8 (т.1, а.с.138-142).

У суді першої інстанції позивачем не заперечувалося, що спірна угода від імені ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» підписана ОСОБА_2 та скріплена печаткою товариства. Позивач лише заперечував, що дана угода підписана сторонами у вказану в ній дату та вважає, що її підписано в 2020 року, коли ОСОБА_2 вже не обіймав посаду генерального директора товариства.

Тобто, з наведених норм законодавства та Статуту ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» вбачається, що елементами, які свідчать про укладення правочину в письмовій формі з боку юридичної особи, є підпис саме уповноваженої згідно закону та статутних документів особи (Генерального директора) та наявність відбитку оригінальної печатки ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка».

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи скаржника про те, що ознакою фальсифікації оспорюваної угоди є також не зазначення в ній дати розірвання договору, кадастрового номеру земельної ділянки, її площі, місця розташування. Так, договір вважається розірваним з дати реєстрації угоди про розірвання договору оренди; кадастровий номер спірної земельної ділянки вказано сторонами в акті приймання-передачі, який є додатком до спірної угоди, що є достатньою ідентифікуючою ознакою земельної ділянки.

Місцевим судом зазначено, що чинне законодавство не зобов`язує відповідача зберігати оригінал угоди про дострокове розірвання договору оренди землі, після її реєстрації у нотаріуса та не передбачає за його втрату жодної відповідальності. Другий примірник оригіналу оспорюваної угоди, який повинен зберігатись в ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», суду також не був наданий з посиланням на його відсутність.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції, враховуючи те, що факт укладення спірної угоди, що була зареєстрована у передбаченому законом порядку, не заперечувався сторонами, а неможливість позивача через відсутність оригіналу документу довести належним засобом доказування інший факт - факт фальсифікації спірної угоди - не є підставою для визнання цієї підстави недійсності правочину доведеною в силу частини десятої статті 84 ЦПК України.

Також при зверненні до суду з вказаним позовом позивач однією з підстав для визнання угоди про дострокове розірвання договору оренди землі недійсною вказував на те, що при укладенні вказаної угоди ОСОБА_2 діяв не в інтересах товариства, а в своїх особистих інтересах. Тобто вказував на те, що волевиявлення ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» на розірвання договору оренди не було, а була лише воля ОСОБА_2 як фізичної особи, який діяв виключно в особистих інтересах. Однак, вказана обставина, в порушення частини третьої статті 12 ЦПК України, позивачем не доведена належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що доводи позивача про відсутність даних про розірвання договору оренди землі з ОСОБА_1 у внутрішній документації підприємства та у відповідних бухгалтерських програмах на висновки суду також не впливають, оскілки ведення даної паперової та електронної документації залежить виключно від волевиявлення і дій саме сторони позивача.

Крім того, дотримання чи недотримання працівниками (в тому числі генеральним директором) ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» певних локальних нормативних документів при підготовці та укладанні спірних угод жодним чином не повинно впливати на права та обов`язки відповідача, який підписуючи дані документи у генерального директора товариства орендаря не повинен був перевіряти чи якимось чином припускати, що останній діє без дотримання певних внутрішніх інструкцій.

Отже, позивачем та його представником не було надано суду жодного доказу того, що оспорювана угода, підписана ОСОБА_2 , як генеральним директором ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», та відповідачем ОСОБА_1 є сфальсифікованою останніми.

Щодо зловмисної домовленості

Згідно зі статтею 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 вересня 2020 року № 544/35/18 під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто, в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача про те, що оспорювана додаткова угода була сфальсифікована її підписантами в 2020 році, вже після звільнення ОСОБА_2 з посади генерального директора товариства автоматично виключають можливість визнання даної угоди недійсною на підставі статті 232 ЦК України, оскільки в останньому випадку однією із необхідних умов для визнання правочину недійсним є те, що представник діє в межах наданих йому повноважень. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 57/6663/16-ц.

Змістом спірної угоди, як безпідставно вважає скаржник, не доводиться існування зловмисної домовленості на укладення спірної угоди з метою нанесення збитків ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка».

Не є доказом наявності зловмисної домовленості ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з метою нанесення збитків і факт продовження використання товариством земельної ділянки після підписання спірної угоди та здійснення товариством авансом виплати орендної плати орендодавцю за 2020 рік. Судом першої інстанції правильно зазначено з цього приводу, що позивач не позбавлений у такому випадку заявити до орендодавця вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що шляхом укладення спірної угоди ОСОБА_2 мав умисел не тільки на власне збагачення, а й на заподіяння шкоди позивачу, так як він був звільнений з посади Генерального директора ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» не за власним бажанням є такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦПК України не має значення чи одержав учасник такої угоди яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений із метою завдання шкоди довірителю (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 544/35/18).

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності у діях ОСОБА_2 зловмисної домовленості з ОСОБА_1 , як орендодавцем, на укладення оспорюваного правочину.

Щодо процесуального статусу приватного нотаріуса

Колегія суддів також звертає увагу, що за правилами частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, суть державної реєстрації полягає в офіційному визнанні і підтвердженні державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок на підставі договору, а підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є сам договір, укладений між власником земельної ділянки і орендарем, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, підписання спірного договору за викладеними в ньому умовами здійснювалося за вільним вибором сторін.

В той же час, колегія суддів, виходячи з положень статті 15 ЦК України та статті 5 ЦПК України, вважає, що позивачем не зазначено та не доведено, в чому саме полягає порушення приватним нотаріусом Доценком А.М. його прав у зв`язку з державною реєстрацією припинення права оренди на нерухоме майно, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових права на нерухоме майно.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року по справі № 525/978/19 викладена правова позиція, відповідно до якої спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

З вищевказаного вбачається, що спір у ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» виник саме з ОСОБА_1 з приводу порушення останнім права оренди на спірну земельну ділянку внаслідок внесення до Державного реєстру речових прав записів про реєстрацію іншого речового права. Приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко А.М. є неналежним відповідачем.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки наведені позивачем у позові підстави недійсності спірної угоди, а саме відсутність волевиявлення сторін на розірвання договору оренди, підробка угоди про розірвання договору оренди землі, підписання її неуповноваженою особою, чи укладення спірної угоди за наявності злочинної домовленості сторін, не знайшли свого підтвердження, а враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію дійсності правочину, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07 листопада 2022 року -без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» залишити без задоволення.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2023 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді П.С. Абрамов

Т.В. Одринська