ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 636/1456/21 Номер провадження 22-ц/814/1743/23Головуючий у 1-й інстанції Оболєнська С.А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданнів м.Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скарг ою ОСОБА_1

на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 17 січня 2022 року, ухвалене суддею Оболєнською С.А., повний текст складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

07 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27.10.2014 року у справі №636/3425/14-ц, з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27.10.2014 року у справі №636/3425/14-ц з нього утримуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку платника аліментів, щомісячно. Крім того, за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 16.03.2012 року у справі №2036/464/2012 з позивача утримуються на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку щомісячно. Посилається на зміну складу сім`ї та появу нових утриманців, що є підставою для зміни розміру аліментів та їх зменшення. Крім того зазначав, що офіційно не працює, а загальний розмір аліментів, що стягується, ставить його у скрутне матеріальне становище.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 17 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обставини, на які посилається позивач, не є зміною матеріального чи сімейного стану, чи погіршення або поліпшення здоров`я, не свідчать про появу нових утриманців, не спростовують факти, покладені в основу рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27.10.2014 рокк у справі №636/3425/14-ц, свідчать про незгоду ОСОБА_1 з судовим рішенням, що не є підставою для зміни розміру аліментів. Приймаючи до уваги, що позивач не довів наявність підстав для зміни розміру аліментів, визначених рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27.10.2014 року у справі №636/3425/14-ц, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував його матеріальний та сімейний стан, не дав правової оцінки наданим доказам щодо появи нових утриманців після ухваленого рішення. Вважає, що про неможливість сплати аліментів у визначному судом розмірі свідчить наявність заборгованості з їх сплати. Зазначає, що відповідач також зобов`язана матеріально забезпечувати дитину, доказів погіршення її матеріального стану вона суду не надала. Звертає увагу, що сплата аліментів на двох дітей складає більше половини його доходу, що є значно меншим середнього статистичного доходу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бережнова Ю.Є. просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року справу витребувано з суду першої інстанції (а.с.74).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 08 серпня 2022 року справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2023 року закінчено проведення підготовчих дій у справі та призначено її до розгляду на 22 березня 2022 року, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 16.03.2012р. у справі 2036/464/2012 з позивача стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку щомісячно, але не нижче ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 5).

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27.10.2014р. у справі 636/3425/14ц з позивача стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 4).

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 01.06.2021р. у справі 636/1339/21 зменшено розмір аліментів, визначених рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 16.03.2012р. та стягнуто з позивача на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно.

У судовому засіданні представник позивача посилалася на погіршення матеріального стану позивача у зв`язку з появою нових утриманців, а саме, стягнення аліментів за рішенням суду від 16.03.2012 року на старшу дитину позивача.

Однак, будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів зміни матеріального та/або сімейного стану ОСОБА_1 , як і доказів появи нових утриманців після ухвалення рішення щодо стягнення аліментів на дитину сторін, позивач та представник позивача до суду не надали.

Водночас, суд першої інстанції зазначив, що посилання позивача про стягнення з нього аліментів на утримання іншої дитини від попереднього шлюбу (рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 16.03.2012р. у справі №2036/464/2012) як на підставу зменшення аліментів, встановлених рішенням суду від 27.10.2014 року, не базується на вимогах законодавства. Оскільки ця обставина настала не після ухвалення рішення щодо аліментів на дитину сторін (2014 рік), а на 2,5 роки раніше - у 2012 році.

На підставі викладеного, суд першої інстанції визнав, що вказане рішення суду від 16.03.2012 року не може бути доказом зміни матеріального та/або сімейного стану позивача після ухвалення рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 жовтня 2014 року.

При цьому, судом першої інстанції враховано, що позивач є працездатною особою, доказів на підтвердження неможливості працювати за станом здоров`я матеріали справи не містять.

За результатами розгляду справи по суті пред`явлених вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач, не є зміною матеріального чи сімейного стану, чи погіршення або поліпшення здоров`я, не свідчать про появу нових утриманців, не спростовують факти, покладені в основу рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27.10.2014 року у справі 636/3425/14-ц, свідчать про незгоду ОСОБА_1 з судовим рішенням, що не є підставою для зміни розміру аліментів.

Приймаючи до уваги, що позивач не довів наявність підстав для зміни розміру аліментів, визначених рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27.10.2014 року у справі 636/3425/14ц, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, з положень ст. 181 та ст. 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, із викладеного вище вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду позовом, ОСОБА_1 зазначав, що його матеріальне становище суттєво змінилося, зокрема. у зв`язку перебуванням на його утриманні двох дітей: дочки ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 . Однак, належних доказів погіршення свого матеріального становища позивач суду не надав.

Не надано вказаних доказів і до суду апеляційної інстанції.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України).

Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що справа перебувала у провадженні суду першої інстанції понад 1 рік, призначалася до розгляду неодноразово, позивач приймав безпосередню участь у розгляді справи та через свого представника адвоката Кожушкової Л.А, тому мав можливість надати суду усі необхідні та достатні докази на підтвердження пред`явлених позовних вимог.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову. Позивач є працездатною особою, доказів на підтвердження значного погіршення його матеріального становища та стану здоров`я суду не надано, а факт стягнення аліментів за рішенням суду на утримання доньки ОСОБА_6 існував на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_7 та не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, а зменшення розміру аліментів без доведення погіршення майнового становища ОСОБА_1 не буде спрямовано на належне матеріальне забезпечення неповнолітнього сина ОСОБА_7 та суперечитиме його інтересам.

З врахування викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 17 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 травня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов