Р І Ш Е Н Н Я№ 127/12857/23

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2023 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючої судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції у (м. Київ) про встановлення факту смерті,

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті та просила встановити факт смерті свого батька громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , та помер у м. Маріуполь 23.01.2023 внаслідок набряку головного мозку та легенів, алкогольної кардіоміопатії.

Встановлення даного факту потрібно заявнику для прийняття спадщини та оформлення документів, необхідних для отримання соціальних виплат.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.05.2023 заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Ніколенко І.О. не з`явилися, проте представник заявника надала заяву, в якій просить розглядати дану справу у відсутність заявника та її представника, вимоги заяви підтримує, просить її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції у (м. Київ) - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши матеріали заяви, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч.1ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 16.09.1997 Іллічівським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя, Донецька обл., батьками ОСОБА_1 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: ОСОБА_2 батько; ОСОБА_3 мати.

Відповідно до довідки про причини смерті (до форми №106/у №333), виданої 25.01.2023, так званим «маріупольським відділенням республіканського бюро судово-медичних експертиз донецької народної республіки», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Причина смерті - набряк головного мозку та легенів, алкогольна кардіоміопатія.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданого 27.01.2023, так званим, «міським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції міністерства юстиції донецької народної республіки», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Маріуполь, Іллічівський район.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 Сімейного Кодексу України №2 від 30.03.2023, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Жданов (Маріуполь), Іллічівського району Донецької області.

Як вбачається з відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці № 631-28.28-24 від 11.04.2023 заявниці відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Отже, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 видане 27.01.2023, так званим, «міським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції міністерства юстиції донецької народної республіки» не створює правових наслідків.

Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд враховує те, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про смерть особи, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Судом встановлено, що встановлення факту смерті батька ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України потрібно заявниці ОСОБА_1 для прийняття спадщини та оформлення документів, необхідних для отримання соціальних виплат.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті - Україна, Донецька область, м. Маріуполь, причина смерті набряк головного мозку та легенів, алкогольна кардіоміопатія, доведеним, а тому заява про встановлення факту смерті ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Керуючись ст. 81, 263-265, 315, 317, 319, 430 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції у (м. Київ) про встановлення факту смерті - задоволити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер в Україні, м. Маріуполь, Донецької області 23.01.2023, внаслідок набряку головного мозку та легенів, алкогольної кардіоміопатії.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Учасники справи:

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у (м. Київ), , місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Замостянська, 26.

Суддя: