Справа № 309/4439/22
Провадження № 6/309/73/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в особі

головуючого судді Савицький С.А.

за участю секретаря судових засідань Мацунич В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Хустський відділ державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Боржник ОСОБА_1 звернулася до Хустського районного суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, вимоги якої обґрунтовує наступним.

У 2010 році в провадженні Хустського районного суду перебувала справа за позовом ВАТ КБ «Надра Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на будинок в погашення боргу по кредиту.

17.10.2010 року було видано виконавчий лист, який в подальшому банком було пред`явлено на виконання до Хустського РВДВС та відкрито виконавче провадження №37678767, де боржником була ОСОБА_1 .

Виконавчий лист було повернуто стягувачеві. Частиною 5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його прав повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Тому строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився 19.12.2014 року. З 2014 року по сьогоднішній день виконавчий лист повторно до виконання не направлявся..

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У Постанові від 20 лютого 2019 року справа № 2-4671/11 провадження № 61- 45337св18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду досліджував питання визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню.

Верховний Суд поділив підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Зокрема, Верховний Суд до матеріально-правових підстав відносить: добровільне виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

З огляду на те, що виконавчий лист було повернуто стягувачеві ще в 2013 році, стягувач правом на повторне звернення з виконавчим листом до виконання не скористався, строк повторного пред`явлення на виконання закінчився, поновлення строку судом не розглядалось, підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню є неможливість його виконання. Крім того заявниця посилається на ту обставину, що в даному кредитному договорі вона виступала тільки майновим поручителем та основний позичальник за кредитним договором погасив заборгованість поза виконанням виконавчого провадження.

В зв`язку з визнанням виконавчого листа від 17.10.2010року №2-1067/2010 таким, що не підлягає виконанню виникає необхідність в скасуванні заходів примусового виконання прийнятих під час виконавчого провадження №37678767.

Постановою від 22.04.2010 року. про відкриття виконавчого провадження було накладено арешт на все нерухоме майно боржника.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», передбачає підстави зняття арешту з майна боржника, однією з підстав визначеної в ч. 2 цієї статті у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Отже, у зв`язку з визнанням виконавчого документу від 17.10.2010 № 2-1067/2010 таким, що не підлягає виконанню, відсутні правові підстави такого виду забезпечення як арешти у виконавчому провадженні №37678767.

Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист від 17.10.2010р. №2-1067/2010, виданий Хустським районним судом Закарпатської області по справі за позовом ВАТ КБ «Надра Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по кредиту та скасувати арешт накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладений постановою про відкриття виконавчого провадження , номер ВП 37678767 від 24.04.2010р.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, заяву підтримує повністю та просить її задовольнити.

Стягувач відповідно до договору про переуступку боргу ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, подав заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності, стосовно задоволення заяви не заперечує, оскільки заборгованість за кредитним договором погашена повністю.

Представник Хустського РВ ДВС в засідання не з`явився та подав до суду заяву відповідно до якої просить справу розглядати за відсутності представника відділу.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу.

Суд, вивчивши доводи та підстави поданої заяви, дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, доходить наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Хустського районного суду перебувала цивільна справа № 2-1067/2010. Рішенням Хустського районного суду від 17.10.2010 року задоволено позов ВАТ КБ "Надра банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на публічних торгах будинку з надвірними спорудами, який належить ОСОБА_1 .

За вказаним рішенням було видано виконавчі листи.

Згідно відповіді Хустського РВ ДВС вбачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження АСВП №37678767 з примусового виконання виконавчого листа №2-1067/2010 від 17.10.2010 року виданого Хустським районним судом. Відповідно до п.4 ч.1 ст.47 головним державним виконавцем Корнута В.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та даний виконавчий документ на виконанні у відділі не перебуває та на виконання не надходив.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" у зв`язку з відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Разом з тим, за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.

При цьому у стягувача залишається право на поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, у разі доведеності (ст. 433 ЦПК України).

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду" .

У справі "Soering vsUK" [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями цивільного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність заборгованості та наявність підстав для визнання виконавчого листа №2-1067/2010 виданого 17.10.2011. року про звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 260, 261, 432 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 задоволити повністю.

Виконавчий лист №2-1067/2010 від 17.10.2011 року виданий Хустським районним судом визнати таким, що не підлягає виконанню.

Скасувати арешт накладений Хустським РВ ДВС у виконавчому провадженні №37678767 від 22.04.2013року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.