ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 628/518/21 Номер провадження 22-ц/814/1170/23Головуючий у 1-й інстанції Гетьман Л.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником адвокатом Семененко Денисом Володимировичем,

на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 жовтня 2021 року, постановлене суддею Гетьман Л.В. (повний текст складено 28 жовтня 2021 року),

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

23.02.2021 ОСОБА_2 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 10.01.2021 позичив ОСОБА_1 24 000,00 грн., що підтверджується розпискою, написаною власноручно позичальником, зі строком виконання зобов`язання до 24.01.2021. Після настання дати повернення позики відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за розпискою не виконала, вимоги повернути кошти ігнорує. Із наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму боргу в розмірі 24 000,00 грн. та 5 000,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25.10.2021 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 24 000,00 грн. та 5 000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору у сумі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1 000,00 грн.

Рішення міськрайонного суду вмотивовано тим, що позивачем доведено належними доказами наявність між сторонами правовідносин позики відповідно до умов розписки, а тому до стягнення постановлено розмір позики та моральну шкода згідно наданого позивачем розрахунку.

Відповідач, в чиїх інтересах діє представник адвокат Семененко Д.В., оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення міськрайонного суду скасувати в частині моральної шкоди та правничих витрат, постановивши в цій частині нове рішення, яким відмовити в їх стягненні.

Зазначає, що позивач при зверненні в суд із цим позовом не обґрунтував підстави відшкодування моральної шкоди та її розмір, який не ґрунтується на доказах.

Посилаючись на позицію Верховного Суду, сформовану у справах №6-48цс12 від 06.06.2012, №6-1790цс15 від 24.02.2016, №761/26293/16-ц від 20.03.2019 вважає відсутніми підстави стягнення моральної шкоди за порушення договору, оскільки це прямо не передбачено самим договором та законом.

Заперечує підстави стягнення правничих витрат через їх недоведеність належними доказами. Указує на відсутність у справі договору про надання правової допомоги, детального опису виконаних робіт та документів, що свідчили б про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової форми. Вимоги щодо надання таких документів установлені Верховним Судом у справі №638/7748/18 від 23.11.2020, №379/1418/18 від 30.09.2020, №509/5043/17 від 09.10.2020.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.12.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником адвокатом Семененко Д.В., на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25.10.2021.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04.11.2022 справу прийнято до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.01.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяла у позику у ОСОБА_2 готівкові кошти у розмірі 24000,00 грн. Зобов`язується повернути кошти у повному обсязі 24.01.2021./а.с.6/

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив із підстав доведеності неналежного виконання відповідачем зобов`язання за позикою. Таким чином судом постановлено до стягнення суму боргу та 5000,00 грн. моральної шкоди, що узгоджується із конкретними обставинами справи та відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності.

При вирішенні питання стягнення правничих витрат, міськрайонним судом враховано надані адвокатом Пухтаєвич Є.В. докази на їх підтвердження, а саме, квитанцію б/н від 01.07.2021 про сплату ОСОБА_2 1 000,00 грн. за надання правової допомоги від 01.07.2021, які підлягають стягненню з відповідача.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, із такими висновками суду першої інстанції не погоджується.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За змістом частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав власності, передбачено також частиною третьою статті 386 ЦК України.

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Таким чином виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №216/3521/16-ц від 01.09.2020, за змістом якої, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

За правилами ч.4 ст.263 ЦПК позиція Великої Палати Верховного Суду є обов`язковою для врахування судом; сформована пізніше ніж наведена відповідачем у апеляційній скарзі, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Разом із цим, постановивши до стягнення моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., суд першої інстанції залишив поза увагою, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки.

Наведене підлягає доказуванню та у відповідності до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Наведені норми процесуального права позивачем не дотримано, доказів, які б підтверджували наявність складових для відшкодування моральної шкоди, судам першої та апеляційної інстанцій позивачем не надано, що виключає підстави їх стягнення судом.

Стосовно підставності відшкодування правничих витрат та їх розміру, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Згідно частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у розумінні якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, заява №19336/04, § 268).

Такий підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу узгоджується із позицією Верховного Суду, сформованій у справах №826/1216/16 від 27.06.2018, №755/9215/15-ц від 19.02.2020, №910/12876/19 від 07.07.2021, №753/15687/15-ц від 14.11.2018, №753/15683/15 від 26.09.2018, №910/3929/18 від 18.06.2019.

Із огляду на викладені норми процесуального закону та сталу позицію Верховного Суду щодо його застосування, колегія судді погоджується із доводами апеляційної скарги щодо відсутності підстав стягнення правничих витрат, як таких, що не ґрунтуються на доказах. Зокрема, у справі відсутній договір про надання правової дороги, орієнтовний розрахунок правничих витрат та підтвердження їх понесення. При цьому колегія суддів приймає до уваги, що наявний у справі ордер адвоката заповнений не в повному обсязі, а участі в судових засіданнях адвокат не приймав, що виключає підстави їх стягнення судом за недоведеністю.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення моральної шкоди та правничих витрат із постановленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Дійшовши такого висновку, апеляційний суд змінює розподіл судових витрат.

Так згідно ст.141 ЦПК України, шляхом взаємозаліку, із позивача на користь відповідача підлягає стягненню 454,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги (1 362,00 грн. 908,00 грн.); оскільки при зверненні в суд із позовом позивачем заявлено дві майнові позовні вимоги по 908,00 грн. кожна та одна із них ним не оплачена, із позивача на користь держави підлягає стягненню 908,00 грн. судового збору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст.367,368,374,376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником адвокатом Семененко Денисом Володимировичем, - задовольнити.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 жовтня 2021 року скасувати в частині стягнення моральної шкоди та правничих витрат.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди та правничих витрат відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 908,00 грн. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 454,00 грн. судового збору.

В іншій частині рішення не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.03.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Л.М. Хіль