Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року

м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - Харабадзе К. Ш.,

за участю секретаря - Гаврись В.В.,

Справа № 545/4196/21

Номер провадження № 2/545/102/23

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши цивільну справу в порядку загального позовного провадження про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання виплатити на його користь заробітну плату за час відсторонення

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання виплатити на його користь заробітну плату за час відсторонення, який в подальшому було уточнено, посилаючись на те, що з 1991 року він працює у АТ «Українська залізниця» 19.09.2019 наказом № 204/ос він переведений трактористом третього розряду цеху епікірування пасажирських вагонів ст.. Полтава. У грудні 2021 року, коли він перебував на своєму робочому місці і виконував посадові обов`язки, йому було надано нормативно-правові акти для працівників Полтавської дільниці м. Полтава Філії «Псажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо нерозповсюдження гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 в забезпечення функціонування виробничого підрозділу, від підпису про ознайомлення якого, він відмовився. Згодом позивач дізнався, про складання акту про відмову працівника від підпису про ознайомлення з нормативно-правовими актами працівників Полтавської вагонної дільниці щодо нерозповсюдження гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 в забезпечення функціонування виробничого підрозділу. 09.12.2021 начальником вагонної дільниці м. Полтава Філії «Псажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Гіль А.В. було винесено наказ № 709 про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати з 09.12.2021 до надання одного з документів, який підтверджує наявність профілактичної щеплення проти COVID-19 або протипоказань до його здійснення або електронного COVID-сертифікату про одуження з мобільного за стосунку «Дія». Підстава в наказі зазначена саме Акт про відмову працівника від підпису про ознайомлення з нормативно-правовими актами працівників Полтавської вагонної дільниці щодо нерозповсюдження гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 в забезпечення функціонування виробничого підрозділу, а ненадання одного з документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, або електронного COVID-сертифікату про одудання з мобільного за стосунку «Дія». З даним наказом позивач ознайомився 09.12.2021 та зазначив, що не згоден з даним наказом. Відповідно до Графіку роботи цеху епакірування на грудень 2021 рік, який був сформовани 25.11.2021 навпроти прізвища позивача стоїть з 09.12.2021 н/а, що означає без збереження заробітної плати. Тобто, вже з 25.11.2021 позивача планово відстороними від роботи з 09.12.2021, без наказу, але з зазначенням у графіку. Відповідачем недодержано роз`яснень МОЗ та Держпраці щодо порядку відсторонення невакцинованих працівників, а також взагалі підстави відсторонення працівника від роботи є неконституційними і незаконними. Ні в колективному договорі на 2002-2021 роки, ні в посадовій інструкції чи в будь-якому іншому документі, підписаному між роботодавцем та позивачем, зобов`язання про здійснення такого щеплення немає. Крім того, позивачу не пропонували надати пояснення, щодо ненадання одного з документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або протипоказань до його здійснення або електронного COVID-сертифікату про одуження з мобільного за стосунку «Дія». Але, вакцинуватися проти COVID-19 чи надати електронного COVID-сертифікату про одуження позивач не має можливості, оскільки 30.10.2021 року у нього підвищилася температура і були наявні усі простудні симптоми. У понеділок 01.11.2021 року він зателефонував до реєстратури, дізнався, що його лікар у відпустці і його прийняти не може, запропонували записатися на прийом на 11.11.2021 року. 08.11.2021 року медична сестра йому зателефонувала і повідомила, що його лікар прийняти не може, а прийме 17.11.2021 року. Потрапив на прийом до сімейного лікаря ОСОБА_2 17.11.2021, яка направила його на тест. Рузальтат виявив ся негативний, хоча всі симптоми гострого распараторного захворювання COVID-19 були наявні. Після одужання позивач 07.12.2021 року зробив тест на антитіла і виявилось, що у нього коронавірус SARS-Cov-2-AT IgG кількісно до S - білку COVID-19 569.70 (при значенні 25 і більше - позитивний), отже він хворів на гостре респіраторне захворювання COVID- 19. З даним результатом він звернувся до сімейного лікаря за довідкою про одужання, але лікар зазначила, що це неможливо, необхідна наявність позитивного тесту па COVID- 19 та тесту на антитіла і при наявності обох документів можливо надати довідку про одуження. Отже, він перехворів на COVID-19 і вакцинація на даний час неможлива і надати довідку про одужання ввн не має можливості. На підставі вищевикладеного, просить визнати незаконним та скасувати наказ начальника виробничого підрозділу Полтавська вагонна дільниця м. Полтава Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 09.12.2021 № 709 про відсторонення від роботи; зобов`язати Акціоненрне товариство «Українська залізниця» виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, а також стягнути витрати по сплаті судово збору та професійну правничу допомогу.

13.01.2022 провадження у справі відкрито, справа перебувала в провадженні судді Полтавського районного суду Полтавської області Шелудякова Л.В.

В зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Шелудякова Л.В., розпорядженням керівника апарату Полтавського районного суду Полтавської області № 88 від 16.11.2022 справу передано на повторний автоматичний розподіл справ.

Відповідно до автоматичної системи документообігу, справу 16.11.2022 перерозподілено судді Полтавського районного суду Полтавської області Харабадзе К.Ш. Ухвалою судді від 16.11.2022 дану справу суддею було прийнято до свого провадження та зупинено провадження у ній до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі № 130/3548/21.

21.02.2023 на офіційному вебпорталі судової влади України опубліковано позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21 (провадження №14-82цс22).

28.02.2023 провадження у справі відновлено.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» філії «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ Полтавська вагонна дільниця Лазоренко А.Р. подала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що позивач працює у відповідача трактористом 3 розряду цеху екіпірування пасажирських вагонів ст. Полтава. Наказом від 11.11.2021 року № 629 про ознайомлення працівників з оновленим переліком професій, які підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19, було ознайомлено всіх працівників виробничого підрозділу у зв`язку з набранням чинності наказу МОЗ від 09.12.2021 року співробітники АТ «Українська залізниця» включені до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2015 року № 83. Позивач відмовився ознайомлюватися з даним наказом, в результаті чого було складено акт за трьома підписами про ознайомлення працівників з оновленим переліком професій, які підлягають обов язковій вакцинації проти COVID-19. На підставі наказу від 26.11.2021 № 657 відповідач 29.11.2021 ознайомив позивача із зобов`язанням від 26.11.2021 згідно якого позивач повинен був пройти щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у термін не пізніше 08.12.2021 та надати відповідачу документ про проведене щеплення або документ про протипоказання від проведення щеплення. Позивач із вищевказаним зобов`язанням ознайомився та відмовився підписувати, висловив із ним свою незгоду, в результаті чого відповідачем було створено Акт від 29.11.2021 року № 9 «про відмову працівника від підпису про ознайомлення з нормативно-правовими актами працівників Полтавської вагонної дільниці щодо нерозповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 і забезпечення функціонування виробничого підрозділу» в присутності позивача за трьому підписами. Зобов`язанням передбачено, що в разі, якщо працівник в термін до 08.12.2021 не надасть жодного із зазначених документів, то з 09.12.2021 він буде відсторонений від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст.46 КЗпП України та ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб». Станом на 09.12.2021 позивач не надав відповідачу документ про проведене щеплення, чи висновок лікаря про наявність протипоказань для проведення щеплення, відмовився надати пояснення і був проінформований що з 09.12.2021 в його графік роботи будуть внесені відповідні зміни, а він буде відсторонений від роботи до надання одного з документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або протипоказань до його здійснення або електронного COVID-сертифікату про одужання з мобільного за стосунку «Дія». Щодо посилань позивача на те, що згідно з графіку роботи цеху екіпірування на грудень 2021 рік, який був сформований 25.11.2021 його планово відсторонили від роботи з 09.12.2021, зазначила, що відповідачем графік роботи та відпочинку розроблено з дотриманням вимог чинного законодавства. Протоколом №18 від 25.11.2021 року графік роботи та відпочинку працівників цеху екіпірування пасажирських вагонів станції Полтава на грудень місяць погоджено з головою первинної профспілкової організації. Отже, робочі дні позивача в графіку з 1- 7 грудня, з 9-31 грудня відсторонення. Наказом від 09.12.2021 року № 709 у зв`язку з набранням чинності наказом МОЗ № 2393 від 01.11.2021 з 09 грудня 2021, розширеного Переліку осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, допуску до роботи лише вакцинованих працівників акціонерного товариства «Українська залізниця» або тих хто мають протипоказання від щеплення визначені довідкою сімейного лікаря та ухиленням позивача від профілактичного щеплення, акту про невиконання зобов`язання про проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, на підставі ст. 46 КЗпП України, абз. 2 частини 1 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п.п.2), 3) п.41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236, наказу МОЗ №2393 від 01.11.2021 позивача було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати до надання одного з документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або протипоказань до його здійснення або електронного COVID-сертифікату про одуження з мобільного за стосунку «Дія». З наказом про відсторонення від роботи від 09.12.2021 №709 позивач ознайомлений 09.12.2021 під особистий підпис. При видачі оспорюваного наказу відповідач, окрім ст. 46 КЗпП України, керувався ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постановою КМУ від 09.12.2020 року № 1236, наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», наказом Міністерства охорони здоров`я №2393 від 01.11.2021, що розширює перелік осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19. Щодо посилань позивача на те, що роботодавець не надавав всю необхідну інформацію та не сприяв проходженню профілактичного щеплення, вказала, що до виробничого підрозділу 25.10.2021 та 27.10.2021 відповідачем запрошувалися медичні фахівці з Комунального підприємства «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 3 Полтавської міської ради», які проводили лекції та відповідали на запитання працівників щодо вакцинації та проводили щеплення бажаючим від COVID-19. Відповідач, видавши оскаржуваний наказ, як керівник, виконував вимоги постанови КМ України від 09 грудня 2020 року № 1236 і правомірно застосував до позивача відсторонення від роботи, оскільки це прямо передбачено законодавством. Крім цього, позивач не надав доказів щодо наявності у нього абсолютних протипоказань до проведення вказаного профілактичного щеплення. Відсторонення позивача від роботи ґрунтувалось на вимогах законодавства, здійснено в спосіб, передбачений законом та існування правових та фактичних підстав.

В наданій відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 зазначив, що у п. 2 наказу № 629 від 11.11.2021 про ознайомлення працівників з оновленим переліком професій, які підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19 зазначено, що для недопущення зараження та поширення інфекційної хвороби COVID-19, всім начальникам цехів, старшим майстрам, майстрам забезпечити ознайомлення всіх причетних працівників, які не щепляться проти COVID-19 протягом цього періоду, будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати. Також, в у пункті 3 даного наказу зазначено, що в термін до 26.11.2021 року всім начальникам цехів, старшим майстрам, майстрам: провести бесіду з кожним не вакцинованим працівником підприємства; ознайомити під підпис кожного особисто з даним наказом і в разі досягнення згоди зказати дату вакцинації; скласти акт встановленої форми про ознайомлення працівника з нововведеннями, а у разі відмови працівника від вакцинації скласти акт про відмову за трьома підписами; обов`язково відібрати письмове пояснення. Після проведення бесіди він вказав дату запланованої вакцинації 25.11.2021 рік. Якби він відмовився, то у відповідача були б наявні докази про відмову, наприклад, додаток до наказу від 11.11.2021 року зі списком прізвищ і відмітками про ознайомлення чи не ознайомлення та відповідно до змісту наказу - обов`язкові пояснення щодо відмови. Даних доказів відповідачем не надано, а тільки акт від 11.11.2021 року, у якому зазначено, що він відмовився від підпису в наказі. Вважає, що цей наказ взагалі складено, коли ним було подано до суду позовну заяву, адже у ньому відсутній номер, тільки дата і це є грубим порушенням в документообігу, про що свідчить наявність і номеру і дати в акті від 29.11.2021 року. Також, вважає, що він взагалі не стосується предмету позову, адже підставою винесення оскаржуваного наказу є саме Акт про відмову працівника від підпису про ознайомлення з нормативно-правовими актами працівників Полтавської вагонної дільниці щодо нерозповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 і забезпечення функціонування виробничого підрозділу. Акт від 11.11.2021 року не відповідає дійсності, його було складено після пред`явлення позову без зазначення дати і він вказував дату вакцинації 29.11.2021 рік. В Акті від 29.11.2021 року № 9 «про відмову працівника від підпису про ознайомлення з нормативно-правовими актами працівників Полтавської вагонної дільниці щодо нерозповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 і забезпечення функціонування виробничого підрозділу» і додали додаток 1 до наказу від 26.11.2021 року № 657. Вважає, що у відповідача до нього було вже упереджене ставлення, адже 25.11.2021 складено графік, у відповідності до якого він зазначений на робочому місці до 08 грудня, а з 09 грудня відсторонений.

В наданих запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача ОСОБА_3 зазначила, що станом на 09.12.2021 позивач не надав відповідачу документ про заплановану дату вакцинації, проведення щеплення, чи висновок лікаря про наявність протипоказань для проведення щеплення, відмовився надати пояснення і був проінформований, що з 09.12.2021 в його графік роботи будуть внесені відповідні зміни, а він буде відсторонений від роботи до надання одного з документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або протипоказань до його здійснення або електронного COVID сертифікату про одужання з мобільного застосунку «Дія». Наказом від 11.11.2021 № 629 про ознайомлення працівників з оновленим переліком професій, які підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19, було ознайомлено всіх працівників виробничого підрозділу у зв`язку з набранням чинності наказу МОЗ від 09.12.2021 співробітники АТ «Українська залізниця» включені до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2015 № 83, було ознайомлено працівників виробничого підрозділу. Даний наказ було створено виробничим підрозділом 11.11.2021 № 629, тобто до пред`явлення позивачем позову до суду. Позивач відмовився ознайомитися з даним наказом, та надати письмові пояснення в результаті чого було складено акт за трьому підписами про ознайомлення працівників з оновленим переліком професій, які підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19. Відповідно до п. 18 Статуту акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1094 Товариство утворює філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи як на території України, так і за її межами, які діють на підставі положень. Згідно п. 2.1 Положення про виробничий підрозділ Полтавська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого наказом філії № 413 від 29.12.2018 року Дільниця є виробничим підрозділом Філії, який не має статусу юридичної особи. Дільниця в межах своїх повноважень діє від імені Філії, Товариства та в їх інтересах, здійснює делеговані Філією, Товариством функції, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Філії, Товариства. Пунктом 5.1 Положення передбачено, що керівництво Дільницею відповідно до Статуту Товариства, Положення про Філію та цього Положення здійснюється начальником, який призначається та звільняється з посади керівництвом Філії відповідно до встановленого порядку. Пунктом 5.4.9 Положення передбачено право начальника дільниці видавати та підписувати розпорядчі документи (накази) та затверджувати внутрішні документи в межах діяльності Дільниці, які є обов`язковими для всіх працівників дільниці та не повинні суперечити рішенням органів та наказам Філії, Товариства та законодавству України. Пунктом 5.4.13 Положення передбачено право начальника Дільниці здійснювати прийом, переведення, переміщення та звільнення працівників згідно з законодавством про працю України, виконувати інші функції власника або уповноваженого ним органу з питань законодавства про працю щодо працівників. Повноваження начальника дільниці, передбачені пунктами 5.4.9 та 5.4.13 Положення додатково підтверджені довіреністю від 04.10,2021 року виданої керівництвом філії та посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравчук О.П. Таким чином, наказ від 26.11.2021 року № 657 «Про організацію ознайомлення з нормативно-правовими актами працівників філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» щодо нерозповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 і забезпеченням функціонування виробничого підрозділу, є розпорядчим документом, який є обов`язковим для всіх працівників виробничого підрозділу Полтавська вагонна дільниця. Позивач у своїй відповіді на відзив зазначив, що графік роботи цеху екіпірування на грудень 2021 рік, був сформований 25.11.2021 року. Відсторонення позивача з 09.12.2021 року від роботи без збереження заробітної плати здійснене на період дії карантину до надання одного з документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або протипоказань до його здійснення або електронного COVID-сертифікату про одужання з мобільного застосунку «Дія», проведене відповідно до наказу №709 від 09.12.2021 року є обґрунтованим, правомірним, виданим уповноваженою на це особою. Наказом МОЗ України від 25.02.2022 №380 "Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153" зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за №1306/36928, до завершення воєнного стану в Україні. Наказом від 28.02.2022 року №124 «Про призупинення дії наказів по Полтавській вагонній дільниці щодо: відсторонення працівників від роботи», згідно пункту 1 було зупинено дію Наказу від 09.12.2021 року №709 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » до завершення воєнного стану в Україні та допущено до роботи Позивача з 01.03.2022 року.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник позивача - адвокат Ваніна Ю.А. в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, з підстав викладених у письмових поясненнях.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, викладених у відзиві.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позиції сторін у справі та надані суду документи, доходить до такого.

Судом встановлено, що позивач з 19.09.2019 працює на посаді тракториста третього розряду цеху епікірування пасажирських вагонів ст. Полтава у Акціонерному товаристві «Українська залізниця» Філії «Пасажирська компанія» Виробничий підрозділ Полтавська вагонна дільниця /а.с. 12-19/.

Наказом № 657 від 26.11.2021 організовано ознайомлення до 30.11.2021 працівників філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» з нормативно-правовими актами щодо нерозповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 і забезпечення функціонування виробничого підрозділу. Додатками до наказу вказано: зобов`язання про дотримання вимог нормативно-правових актів у сфері нерозповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19(додаток 1), розписка(додаток 4), акт «про відмову працівника від підпису про ознайомлення з нормативно-правовими актами працівників Полтавської вагонної дільниці щодо нерозповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 і забезпечення функціонування виробничого підрозділу». Підставою став наказ від 24.11.2021 № 175. Акт про відмову працівника тракториста ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення з нормативно-правовими актами працівників Полтавської вагонної дільниці щодо нерозповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 і забезпечення функціонування виробничого підрозділу складено 29.11.2021 № 9 /а.с 86-88, 78-79/.

Згідно з наказом № 709 від 09.12.2021 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » відсторонено від роботи без збереження заробітної плати тракториста 3 розрядуцеху екіпірування пасажирських вагонів ст. Полтава ОСОБА_1 з 09.12.2021 до надання одного з документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або протипоказань до його здійснення або електронного COVID-сертифікату про одуження з мобільного за стосунку «Дія». Підставою зазначено акт «про відмову працівника від підпису про ознайомлення з нормативно-правовими актами працівників Полтавської вагонної дільниці щодо нерозповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 і забезпечення функціонування виробничого підрозділу». З даним наказом позивач ознайомився 09.12.2021, вказавши, що не згоден з даним наказом./а.с. 11, 78-79/.

Наказ про відсторонення видано на підставі статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ № 2153 (зі змінами, внесеними наказом МОЗ від 01 листопада 2021 року № 2393), пункту 41-6 Постанови кабінету Міністорів України від 09.12.2020 № 1236.

У поданому до суду позові позивач оскаржує саме цей наказ, та саме з тих підстав, які в ньому зазначені.

Наказом № 124 від 28.02.2022 зупинено дію наказу № 709 від 09.12.2021, допущено до роботи тракториста 3 розрядуцеху екіпірування пасажирських вагонів ст. Полтава ОСОБА_1 з 01.03.2022/а.с.127/.

Відповідно до статті 1 Конституції Україна (далі - Конституція) Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша статті 43 Конституції України). За змістом частини другої цієї статті держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (частина четверта вказаної статті).

Частиною першою статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

Термін «законодавство» досить широко використовується у правовій системі, в основному в значенні сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин. Цей термін використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 розділу XV «Перехідні положення»). У законах залежно від важливості та специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших в обсяг поняття «законодавство» включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади.

Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України (рішення від 09 липня 1998 року № 12-рп/98) офіційно розтлумачив термін «законодавство». Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін «законодавство», який вживається в частині третій статті 21 КЗпП України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, потрібно розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

У рішенні № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року у справі № 1-14/2020(230/20) за конституційним поданням Верховного Суду Велика Палата Конституційного Суду України зазначила, що «обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України» (абзац другий пункту 3.2 мотивувальної частини).

Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 4 Цивільного кодексу України, якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Згідно з пунктами «б», «г» статті 10 Закону № 2801-XII громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Закон № 1645-ІІІ визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

В позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21 (провадження №14-82цс22), зазначено, що за змістом пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного життя. Поняття приватного життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру. Тому обмеження, накладені, зокрема, на доступ до трудової діяльності, впливають на приватне життя людини та є втручанням у право на повагу до такого життя. З огляду на вказане спірні правовідносини, пов`язані з оцінкою правомірності відсторонення позивачки, підпадають під дію статті 8 Конвенції.

Критерії правомірного втручання держави у право на повагу до приватного життя людини викладені в пункті 2 статті 8 Конвенції, відповідно до якого органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З огляду на цей припис критеріями сумісності заходу втручання у право на повагу до приватного життя з гарантіями статті 8 Конвенції є такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, який відповідає вимогам до якості (доступність, чіткість і зрозумілість, передбачуваність застосування з метою уникнення ризику свавілля); 2) чи переслідувало легітимну мету, що випливає саме зі змісту пункту 2 вказаної статті; 3) чи є відповідний захід нагально потрібним і пропорційним цій меті (необхідним у демократичному суспільстві), тобто, чи є він у ситуації конкретної людини найменш обтяжливим засобом, що дозволяє досягнути визначеної в пункті 2 статті 8 мети. Втручання становитиме порушення гарантій статті 8 Конвенції, якщо воно не відповідатиме будь-якому з означених критеріїв.

Щодо питання, чи ґрунтувалося втручання у право позивачки на повагу до її приватного життя на законі, Велика Палата вказала, що позивачка працює в акціонерному товаристві, сто відсотків акцій якого належать державі. У грудні 2021 року роботодавець відсторонив її від роботи до надання підтверджувального документа про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 або копії медичного висновку про наявність протипоказань до такої вакцинації. Суди першої та апеляційної інстанцій по-різному застосували норми матеріального права, які регулюють питання відсторонення від роботи працівників з підстав відсутності щеплення від COVID-19. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що застосування приписів законодавства України не має призводити до незаконного та непропорційного втручання у права учасників цивільних, зокрема трудових, правовідносин.

Щодо проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 відповідно до закону, то Велика Палата дійшла висновку, що для отримання профілактичного щеплення, в тому числі проти COVID-19, необхідна згода працівника, який отримав повну й об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього тощо. Роботодавець має довести до відома працівника наслідки для виконання трудових обов`язків відмови чи ухилення працівника від обов`язкового профілактичного щеплення, а лікар - надати об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я та можливі поствакцинальні ускладнення. Відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими.

Щодо відсторонення від роботи працівника, який не пройшов обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, на підставі закону, Велика Палата зазначила, що наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). У первинній редакції до цього переліку ввійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (далі - Перелік № 83), до якого віднесено, зокрема, АТ «Укрзалізниця».

Наказом МОЗ від 01 листопада 2021 року № 2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 09 грудня 2021 року, Перелік № 2153 було доповнено пунктами 4-6, відповідно до яких у Перелік увійшли також працівники: підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; підприємств, установ та організацій, включених до Переліку № 83.

Наказом МОЗ від 30 листопада 2021 року № 2664 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 31 січня 2022 року, Перелік № 2153 доповнено пунктами 7-9, згідно з якими до Переліку увійшли працівники органів місцевого самоврядування, закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності, комунальних підприємств, установ та організацій.

Наказом МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу МОЗ № 2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 постанову Кабінету Міністрів України № 1236 було доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

- на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

- відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

- строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року № 372 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1236, зокрема на період воєнного стану:

- фізичним особам і суб`єктам господарювання рекомендовано дотримуватися протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19;

- фізичним особам рекомендовано забезпечити отримання повного курсу вакцинації від COVID-19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях;

- закладам охорони здоров`я забезпечити готовність до реагування на спалахи COVID-19 в умовах воєнного стану;

- пункт 41-6постанови № 1236 було доповнено абзацом такого змісту: «Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану».

Указане вище свідчить про те, що після набрання чинності цими нормативно-правовими актами і до завершення воєнного стану в Україні до працівників, які належать до Переліку № 2153, не може бути застосовано відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19.

Велика Палата вказала, що питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі № 4004-XII та Інструкції № 66. Підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (абзац шостий частини першої статті 7 Закону № 4004-XII).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що положення абзацу шостого частини першої статті 7 Закону № 4004-XII та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом № 4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Також щодо законності ненарахування працівникові заробітної плати впродовж строку відсторонення від роботи Велика Палата зауважила, що частиною другою статті 2 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Водночас колективним та/або трудовим договором, рішенням роботодавця може бути передбачено інші умови.

У зв`язку із цим у кожному конкретному випадку при вирішенні питання про нарахування сум за час правомірного відсторонення працівника від роботи слід виходити, насамперед, із норм КЗпП України, умов колективного договору, який діє на підприємстві, де працює відсторонений працівник, та укладеного з останнім трудового договору. У разі, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати.

Вирішуючи питання, чи було відсторонення позивачки від роботи нагально необхідним і пропорційним легітимній меті втручання в її право на повагу до приватного життя, Велика Палата вважала, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

Застосування до позивачки передбачених Переліком № 2153 та Законом № 1645-ІІІ заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних нею трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми. Суди не встановили жодних фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні саме позивачки від роботи. Відповідач не стверджував, що, обіймаючи посаду чергової по переїзду, позивачка могла спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників АТ «Укрзалізниця», учасників дорожнього руху тощо. Її відсторонили від роботи, позбавивши на час відсторонення заробітку, лише тому, що вона працювала в АТ «Укрзалізниця», всі працівники якого підлягали обов`язковому щепленню проти COVID-19 (тоді як для працівників підприємств багатьох інших галузей економіки України таке щеплення було добровільним). Таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої позивачки.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Велика Палата вказала, що наказ про відсторонення видано на підставі статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ, наказу МОЗ № 2153 (зі змінами, внесеними наказом МОЗ від 01 листопада 2021 року № 2393), пункту 41-6 Постанови № 1236. Надаючи правову оцінку наказу про відсторонення позивачки, суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про його правомірність і законність відсторонення позивачки від займаної посади, оскільки дії роботодавця в цьому випадку, щонайменше, були непропорційними переслідуваній легітимній меті, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи. З огляду на це суд першої інстанції правильно задовольнив позов.

Ураховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21 (провадження №14-82цс22) та всі встановлені обставини у справі, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають задоволенню в частині вимог про скасування наказу №709 від 09.12.2021 про його відсторонення від роботи, вимоги щодо зобов`язання виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення позивача від роботи.

Застосування до позивача передбачених Переліком № 2153 та Законом № 1645-ІІІ заходів також не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних позивачем трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, відповідачем не надано фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні саме позивача від роботи. Відповідач не надав суду оцінки загрози, яку потенційно на роботі міг нести позивач, як невакцинований працівник, та не довів, що, обіймаючи посаду тракториста третього розряду цеху екіпірування пасажирських вагонів ст.. Полтава, позивач міг спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників АТ «Укрзалізниця», учасників дорожнього руху тощо. Його відсторонили від роботи, позбавивши на час відсторонення заробітку, тому, що він працював в АТ «Укрзалізниця», де всі працівники підлягали обов`язковому щепленню проти COVID-19, і таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самого позивача.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП).

За змістом частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 124 від 28.02.2022 «Про призупинення дії наказів по вагонній дільниці щодо відсторонення працівників від роботи» зупинено дію наказу від 09.12.2021 № 709 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » до завершення воєнного стану в Україні. Допущено до роботи тракториста 3 розряду цеху екіпірування пасажирських вагонів ст.. Полтава ОСОБА_1 з 01.03.2022 /а.с. 127/.

Отже, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача виплатити на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 09.12.2021 до 28.02.2022, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Враховуючи те, що позивач був відсторонений від роботи 09.12.2021 і відповідно до довідки про доходи АТ «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» Виробничий підрозділ «Полтавська вагонна дільниця» /а.с. 49/ за останні два місяці, що передували відстороненню пропрацював 84 і 123 робочі години та сукупно отримав 10089,85 гривень.

Слід зазначити, що згідно довідки про доходи ОСОБА_1 /а.с.49/ середньогодинна заробітна плата складає 48 гривень 74 копійки. Середньоденна заробітна плата складає 341 гривня 18 копійок (48,74*7), де 7 год. - норма тривалості робочого часу для працівників з шестиденним робочим тижнем з одним вихідним. Середньомісячна заробітна плата складає 8100 гривень 59 копійок (48,74*166,2), де 166,2 год. - норма тривалості робочого часу.

Згідно довідки АТ «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» Виробничий підрозділ «Полтавська вагонна дільниця» № 702 від 13.03.2023 /а.с. 174/ кількість годин та днів за період відсторонення від роботи трактористка 3 розряду ОСОБА_1 складає: з 09.12.2021 по 31.12.2021 127 годин/19 днів сума коштів 6189 гривень 98 копійок; з 01.01.2022 по 31.01.2022 - 159 годин/16 днів сума коштів 7749 гривень 66 копійок; з 01.02.2022 по 28.02.2022 160 годин/14 днів сума коштів 7798 гривень 40 копійок.

З урахуванням того, що позивача відсторонено від роботи 09.12.2021 і відсторонення тривало до 28.02.2022, тому загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється, починаючи з 09.12.2021 по 28.02.2022 включно і складає 446 годин.

Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного відсторонення позивача від виконання обов`язків тракториста 3 розряду цеху екіпірування пасажирських вагонів ст.. Полтава складає 21738 гривень 04 копійки (48,74 грн х 446 годин) і підлягає стягненню з відповідача.

На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 908 гривень.

Щодо вимог позивача про стягнення на його користь з відповідач витрат на правничу допомогу, суд доходить до такого.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ,4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами/ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України/. Від відповідача такого клопотання до суду не надходило.

Між позивачем та адвокатом Ваніною Ю.А. 22.12.2021 укладено договір про надання професійної правничої допомоги /а.с.24-26/.

Відповідно до п. 4.2. Договору за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2. Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду, а саме: складання позовної заяви 700 гривень, представництво у суді 1 судове засідання незалежно від того, відбулося воно, чи відклалось 500 гривень, складання інших процесуальних документів оплачується окремо.

Як вбачається з акту виконаних робіт від 16.03.2023 за надану ОСОБА_1 професійну правничу допомогу відповідно до Договору від 22.12.2021 /а.с.187/ та розрахунку вартості наданої ОСОБА_1 правової допомоги від 16.03.2023 /а.с.184/ обсяг наданої правничої допомоги: первинна консультація Клієнта; аналітика матеріалів, наданих Клієнтом Адвокату під час первинної консультатації; підготовка до складання позовної заяви (аналіз судової практики, вивчення останніх змін діючого законодавства України, тощо); складання позовної заяви у відповідності із задачами, викладеними в п. 1.2. Договору (700 гривень); складання відповіді на відзив 350 гривень; представництво в суді (присутність) незалежно від того, відбулось воно, чи відклалось. З розрахунку за 1 судове засідання 500 гривень (11.02.2022, 07.03.2023, 16.03.2023) всього 1500 гривень; складання письмових пояснень 300 гривень. Сторони підтверджують, що адвокатом отримано гонорар відповідно до обсягу правової допомогу. Загальна вартість наданої правової допомоги відповідно до Договору становить 2850 гривень.

Відповідно до квитанцій № б/н від 22.12.2021, 11.02.2022, 25.02.2022, 07.03.2023, 16.02.2023 позивачем ОСОБА_1 було сплачено гонорар на загальну суму 2850 гривень /а.с.185-186/.

Враховуючи вище викладене, суд вважає достатньою та обґрунтованою суму витрат на правничу допомогу в розмірі 2850 гривень, що є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати за надання професійної правничої допомоги.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 12-13, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання виплатити на його користь заробітну плату за час відсторонення - задовольнити.

Скасувати наказ виробничого підрозділу Полтавська вагонна дільниця № 709 від 09.12.2021 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Акціонерне товариство «Укрїнська залізниця» виплатити ОСОБА_1 невиплачену середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 21 738 /двадцять одна тисяча сімсот тридцять вісім/ гривень 04 копійки.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрїнська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 гривень 00 копійок, витрати на правничу допомогу у розмірі 2850 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця», ідентифікаційний код: 40075815, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул.. ЄдиГедройця, 5

Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ

Повний текст рішення виготовлено 21.03.2023