ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Попенко Ю.К.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в м. Дніпро справу що виникла із цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державного підприємства «Сетам» та ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляли самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої Олени Станіславівни, про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу про проведення електронних торгів, акту і свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні, скасування державної реєстрації права та витребування майна,

та позовом ОСОБА_3 до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державного підприємства «Сетам» та ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляли самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 , Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої Олени Станіславівни, про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу про проведення електронних торгів, акту і свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні, скасування державної реєстрації права та витребування майна,

в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , через представника ОСОБА_4 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 жовтня 2022року (головуючий у першій інстанції Цитульський В.І.),

В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду 17 вересня 2019року ОСОБА_1 виклав вимоги до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ВДВС, Державного підприємства «Сетам» - Підприємство та ОСОБА_2 про визнання недійсними прилюдних торгів від 04 вересня 2019року проведених Підприємством з реалізації нежитлового приміщення № 1 поз. 1-5, ганок літ в (1) на першому поверсі житлового будинку літ. В-1 приміщення 1 по АДРЕСА_1 Спірне майно; протоколу про проведення електронних торгів від 04 вересня 2019року № 429889 з реалізації Спірного майна; акту від 06 вересня 2019року про реалізацію предмету іпотеки Спірного майна; та Свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна № 1039 виданого 09 вересня 2019року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою Оленою Станіславівною Приватний нотаріус.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що в ході виконання заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2015року, яке не набрало законної сили, так як було оскаржене в апеляційному порядку, Підприємством в ході примусового виконання рішення проведені електронні торги з продажу Спірного майна, частки якого належать на праві власності позивачу відповідно до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018року - без відома та згоди власника, котрий не являвся боржником в цьому виконавчому провадженні.

На думку заявника, на неправомочність дій з реєстрації права власності за набувачем ОСОБА_2 , впливає саме та обставина що власник не був обізнаний і не висловлював своєї волі на відчуження Спірного майна.

Та позивач вважав що наслідком недійсності протоколу про проведення електронних торгів, акту і свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні має стати витребування Спірного майна від ОСОБА_2 , як особи, яка з порушенням вимог чинного законодавства заволоділа цим майном.

В позові пред`явленому до суду 03 грудня 2019року ОСОБА_3 також виклала вимоги до ВДВС, Підприємства та ОСОБА_2 про визнання недійсними прилюдних торгів від 04 вересня 2019року проведених Підприємством з реалізації Спірного майна; протоколу про проведення електронних торгів від 04 вересня 2019року № 429889 з реалізації Спірного майна; акту від 06 вересня 2019року про реалізацію предмету іпотеки Спірного майна; та Свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна № 1039 виданого 09 вересня 2019року Приватним нотаріусом. Також заявляла вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію права № 48615965 від 11 вересня 2019року, скасування запису про право власності № 33164483 від 09 вересня 2019року та вимагала поновити в Державному реєстрі речових прав запис про її право власності на Спірне майно.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на обставини, однакові за змістом із вимогами висловленими ОСОБА_1 , стверджувала про незаконне проведення Підприємством електронних торгів з продажу Спірного майна без відома співвласника ОСОБА_1 , який не був обізнаний і не висловлював своєї волі на відчуження своєї частки в спільній власності.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2021року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 932/14110/19 за позовом ОСОБА_1 до ВДВС, Підприємства та ОСОБА_2 про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу про проведення електронних торгів, акту і свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні, скасування державної реєстрації права та витребування майна з іншою цивільною справою № 932/18085/19 за позовом ОСОБА_3 до ВДВС, Підприємства та ОСОБА_2 про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу про проведення електронних торгів, акту і свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні, скасування державної реєстрації права та витребування майна присвоївши справі номер 932/14110/19 /том ІІ а.с.27-28/.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2022року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не довели своїх вимог про те, що реалізація Спірного майна відбулась без згоди власника, котрою була ОСОБА_3 .

Правові підстави для відмови в позові ОСОБА_1 суд вбачав у тім, що рішення яким за ним визнавалось право спільної часткової власності на Спірне майно було скасоване та останній не довів своїх вимог про те, що він був співвласником майна яке було передане в іпотеку, чи йому на праві часткової власності належало Спірне майно на час його реалізації на торгах.

Також, згідно висновків суду, обставини щодо визнання в судовому порядку неправомірної бездіяльності державного виконавця, з урахуванням подальших судових рішень, не вплинули на правомірність його дій щодо реалізації на торгах заставного майна.

Та на думку суду, позивачами не підтверджені жодні обставини, які би вказували на порушення вимог чинного законодавства щодо проведення електронних торгів чи невідповідності вимогам чинного законодавства Протоколу електронних торгів чи відповідного Акту про реалізацію предмету іпотеки.

Також суд вважав, що Спірне майно не може бути витребуване від добросовісного набувача ОСОБА_2 , якому воно продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 їх представник адвокат Васильєв Павло Сергійович виклав вимогу про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що порушенням вимог чинного законодавства, якому суд не дав належної правової оцінки було те, що на час примусового виконання рішення суду та реалізації предмета іпотеки Спірного майна, рішення суду було оскаржене і на час торгів не набрало законної сили. Наведена обставина вказувала на бездіяльність державного виконавця та це було предметом перевірки в суді, який таку бездіяльність виконавця визнав неправомірною.

Також на думку заявника апеляційної скарги, судом не враховано зміст рішення суду, яке мало законну силу на час проведення електронних торгів з реалізації Підприємством Спірного майна, за яким було підтверджене право ОСОБА_1 на частку в спільному Спірному майні, яке знаходилось в іпотеці Банку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначав про безпідставність апеляційної скарги, у зв`язку з чим вимагав залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Звертав увагу суду на те, що Спірне майно, власником якого він став за результатами електронних торгів, попереднім власником ОСОБА_3 було придбано за рахунок саме кредитних коштів отриманих від Банку за кредитним договором в рахунок погашення за яким і здійснювалось примусове виконання на підставі рішення суду.

Також, на думку заявника, не вплинув на висновки суду довід, викладений в апеляційній скарзі, про проведення торгів в той час коли заочне рішення ще не набрало законної сили, так як було оскаржене; та інший довід з приводу проведення торгів щодо майна право спільної часткової власності на яке було визнане за ОСОБА_1 на підставі рішення суду - оскільки в подальшому рішення яке знаходилось на примусовому виконанні в ході перевірки в апеляційному та касаційному порядку було залишене судами без змін; також скасовані рішення на підставі яких у ОСОБА_1 виникло право спільної часткової власності на предмет іпотеки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Банк, заперечив вимоги позивача. Обґрунтовував відзив тим, що в рішенні суду дотримано положень чинного законодавства та в суді позивачами не було підтверджено порушень порядку проведення електронних торгів по реалізації в рахунок заборгованості за кредитним договором належного боржнику майна.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення представника позивачів та пояснення представника відповідача ОСОБА_2 , за відсутності інших учасників справи, явка яких є необов`язковою, повідомлених про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2015року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2007-ПМ-67 від 15 червня 2007року і судові витрати в загальному розмірі 2 086 453,60грн /том І а.с.19-20/; та судом 20 лютого 2017року виданий Виконавчий лист на підставі якого 05 жовтня 2017року відкрито виконавче провадження /том І а.с.21, 22/.

За змістом Витягу з автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 16 вересня 2019року на примусовому виконанні ВДВС з 05 жовтня 2017року знаходиться виконавче провадження стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 /том І а.с.9/.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на нежитлове приміщення № 1 поз. 1-5, ганок літ в (1) на першому поверсі житлового будинку літ. В-1 приміщення 1 по АДРЕСА_1 станом на 16 липня 2007року, на підставі Договору купівлі-продажу від 15 червня 2007року, належало ОСОБА_3 /том ІІІ а.с.10/.

Матеріали справи містять Протокол торгів № 429889, лот № 367462, приміщення АДРЕСА_2 , що відбулися шляхом аукціону 04 вересня 2019року, переможцем якого з поміж трьох учасників визначено Учасника № 3 /том І а.с.10-14/.

В Акті про реалізацію предмета іпотеки від 06 вересня 2019року зафіксовано проведення електронних торгів Підприємством 04 вересня 2019року відповідно до Протоколу № 429889, переможцем яких став ОСОБА_2 , яким сплачено вартість нерухомого майна /том І а.с.65-66/.

В Свідоцтві від 09 вересня 2019року Приватний нотаріус посвідчила належність Спірного майна на праві власності ОСОБА_2 , яке придбане ним відповідно до Акту про реалізацію предмета іпотеки складеного ВДВС /том І а.с.135/.

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на нежитлове приміщення № 1 поз. 1-5, ганок літ в (1) на першому поверсі житлового будинку літ. В-1 приміщення 1 по АДРЕСА_1 станом на 12 вересня 2019року зареєстроване 11 вересня 2019року за ОСОБА_2 , на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна № 1039 від 09 вересня 2019року /том І а.с.7-8/.

В ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2019року йдеться про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2015року /том І а.с.18/.

З урахуванням ухвали Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2019року державний виконавець виніс постанову від 05 листопада 2019року про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 203/7722/14-ц виданого 20 лютого 2017року про стягнення на користь Банку кредитної заборгованості /том ІІ а.с.88/.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020року залишено без змін заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2015року /том І а.с.128-129/; Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020року залишено без змін заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2015року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020року /том І а.с.130-132/.

Згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , встановлено факт його проживання без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у період часу з 21 грудня 2006року по 20 квітня 2010року, визнано спільною сумісною власністю сторін нежитлове приміщення № 1 поз. 1-5 загальною площею 54,8м2, ганок літ в-1 на першому поверсі будинку літ. В-1 по АДРЕСА_1 та шляхом поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на частки цього майна /том І а.с.16-17/; та постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2021року частково задоволено апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю і його поділ скасовано, та закрито провадження у цій справі в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю, а в частині вимог ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ судом відмовлено /том ІІ а.с.17-20/.

Іншим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2019року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , встановлено факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у період часу з 21 грудня 2006року по 20 квітня 2010року, визнано спільною сумісною власністю сторін автомобіль марки BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 та шляхом поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль /том І а.с.197-200/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зробив висновок про те, що дії Підприємства по проведенню електронних торгів відповідали вимогам законодавства та відсутні підстави для визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу про проведення електронних торгів, акту чи свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні; також суд вважав що не має підстав для витребування Спірного майна у власника ОСОБА_2 .

Перевіривши оскаржуване рішення апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог законодавства щодо законності і обґрунтованості рішення.

Частиною першою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України - ЦПК України та частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України - ЦК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання /ч.1 ст. 15 ЦК України/.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду із позовом, заявники стверджували про порушення прав співвласника ОСОБА_1 , в ході реалізації майна належного боржниці ОСОБА_3 в примусовому порядку при виконанні рішення суду про стягнення з боржниці кредитної заборгованості.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» - Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У даній справі сторони не заперечували обставин з приводу дотримання процедури, встановленої нормами чинного законодавства, при організації та проведенні прилюдних торгів, заявляли про недійсність протоколу про проведення електронних торгів, акту і свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні через порушення прав співвласника на це майно.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Отже ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів позовні вимоги зводились до визнання недійсним правочину оформленого на публічних торгах та по своїй суті становить договір купівлі-продажу майна.

Тому відчуження майна з прилюдних торгів за правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу, й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України.

Заявники стверджували про порушення прав співвласника ОСОБА_1 пов`язували це із рішеннями судів, якими за останнім визнане право спільної часткової власності на майно що реалізовувалось, про існування інших недоліків цього правочину не заявляли.

Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно частини першої статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, непорушність права власності є беззаперечною.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Судом першої інстанції з`ясовано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не перебували в шлюбі на час придбання власником ОСОБА_3 . Спірного майна за договором купівлі-продажу від 15 червня 2007року, також не підтверджено право часткової власності ОСОБА_1 на частину Спірного майна на час його реалізації на торгах.

05 жовтня 2017року відкрито виконавче провадження з примусового виконання заочного рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № 2007-ПМ-67 від 15 червня 2007року і судових витрат в загальному розмірі 2 086 453,60грн.

Розглядаючи довід апеляційної скарги про порушення з боку державного виконавця, який розпочав реалізацію власності боржника ОСОБА_3 в рахунок погашення кредитної заборгованості за рішенням яке не набрало законної сили так як було оскаржене - апеляційний суд виходить з того, що визначальним у даній справі є не те коли рішення суду набрало законної сили, а саме той факт що заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2015року залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020року і наведені обставини не призвели до порушення чи обмеження прав власника, чи сторін виконавчого провадження.

У подальшому в межах виконавчого провадження з прилюдних торгів 04 вересня 2019року здійснено продаж вказаної квартири, переможцем яких став ОСОБА_2 , за яким зареєстровано право власності на Спірне майно.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, правильно виходив з того, що Спірне майно було придбане ОСОБА_3 15 червня 2007року, тобто в той час коли остання не перебувала у шлюбі із ОСОБА_1 .

Водночас рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2018року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , встановлено факт його проживання без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у період часу з 21 грудня 2006року по 20 квітня 2010року та визнано за позивачем право власності на частки Спірного майна.

З огляду на дану обставину, постало питання про те, чи була згода співвласника ОСОБА_1 на купівлю Спірного майна та за таких обставин, відчуження всієї квартири на публічних торгах без згоди співвласника, порушувало би його право як співвласника цього майна на вільне користування і розпорядження ним, що є неприпустимим.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця /ч.6 ст.48 Закону/.

Частиною третьої статті 50 Закону передбачено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Однак за конкретних обставин цієї справи постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2021року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018року про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю і його поділ скасовано, та закрито провадження у цій справі в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю, а в частині вимог ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ судом відмовлено.

За таких умов, вирішальним є те, що саме обставини набуття права спільної власності на Спірне майно з боку ОСОБА_1 були предметом спору в даній справі з підстав проживання останнього з власником однією сім`єю на час виникнення у ней права власності.

Отож ключові аргументи ОСОБА_1 з приводу того, що в ході відчуження Спірного майна на публічних торгах порушено його право спільної часткової власності, висунуті ним в його апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду та суд першої інстанції обґрунтовано надав надважливе значення тому що не відбулось порушення прав співвласників в результаті реалізації Спірного майна, відчуження якого на електронних торгах не потребувало згоди ОСОБА_1 , котрий не довів свого права спільної власності на це майно.

Розглядаючи інші вимоги позивачів, суд виходить з того, що відповідно до змісту абзацу першого пункту 4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронного аукціону та платіжного документа, що підтверджує сплату податку на додану вартість та додаткової винагороди за організацію та проведення електронного аукціону, виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведений електронний аукціон.

Отже, складання акта про проведення електронного аукціону є документальним оформленням і підтвердженням проведення аукціону у відповідності до вимог закону, а тому сам по собі акт про проведення електронного аукціону не може бути самостійним предметом оспорення, за відсутності відповідного рішення про визнання торгів недійсними, за результатами яких складено такий оспорюваний акт.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині визнання недійсним акта державного виконавця про проведення електронного аукціону є безпідставними, оскільки відсутні правові підстави для визнання недійсними торгів, за наслідками яких складено відповідний протокол та оскаржуваний акт.

Акт державного виконавця лише констатує подію проведення аукціону, а тому він не може бути визнаний недійсним з підстав порушення проведення процедури торгів за відсутності судового рішення про визнання таких торгів недійсними.

В решті доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що були викладені у позовній заяві та були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Також, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції зроблені із дотриманням норм процесуального права, а також відповідають фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах справи письмовим доказам.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2022року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 09 травня 2023 року.

Судді: