Справа № 373/1898/22
Номер провадження 2/373/101/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року Переяслав - Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Керекези Я.І.,

за участі секретаря судових засідань Ткалі І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяславі справу № 373/1898/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Переяславської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання рішення незаконним та його скасування,

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом та просять визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Переяславської міської ради № 273-12 від 18 жовтня 2022 року «Про демонтаж металевих воріт по АДРЕСА_1 ».

Посилаються на те, що є власниками житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Рішенням Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 5-41 від 21 червня 1988 року ОСОБА_1 була надана земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку на праві особистої власності, площею 600 кв.м. Рішенням Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 70-144 від 24 травня 1994 року ОСОБА_1 було додатково наділено до вищезазначеної земельної ділянки земельну ділянку, площею 120 кв.м. Рішенням Виконавчого комітету Переяславської міської ради № 273-12 від 18 жовтня 2022 року вищезазначене рішення від 24 травня 1994 року було визнано таким, що втратило чинність, та зобов`язано позивачів демонтувати металеві ворота, які розташовані без відповідних дозвільних документів на землях загального користування комунальної власності, з метою відкриття під`їзду загального користування до садиб АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 . До ухвалення даного рішення Управлінням містобудування, архітектури та використання земель був виготовлений лист № 23-06/24 від 05 вересня 2022 року, в якому зазначено про ніби то нецільове використання земельної ділянки, на якій влаштоване бетонне полотно під`їзду до садиби по АДРЕСА_1 . Дане рішення вважать незаконним та протиправним, оскільки воно порушує їх права, та винесено всупереч законодавчих вимог. Чинне законодавство не регулює порядок визнання виконавчим комітетом рішення про надання земельної ділянки особі таким, що втратило чинність. Позивач ОСОБА_1 набув право на земельну ділянку, загальною площею 720 кв.м., безстроково, тому її оформлення є правом позивачів та необмежене будь-якими строками. Земельна ділянка, площею 120 кв.м., завжди використовувалася позивачами для проходу, під`їзду до належного їм житлового будинку та для городництва, оскільки її конфігурація та площа не виключає її використання в обох варіантах. Чинним законодавством не заборонено використання земельної ділянки із цільовим призначенням для городництва для проходу або проїзду. Дану земельну ділянку надали позивачу саме з метою забезпечення йому виходу на АДРЕСА_1 . Вона ніколи офіційно не рахувалася як загальний під`їзд, що забезпечує доступ до трьох садиб по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 . Крім того, державною приймальною комісією було прийнято в експлуатацію будинковолодіння позивачів та встановлено фактично використовувану площу земельної ділянки - 720 кв.м, будь-яких зауважень з приводу площі чи конфігурації земельної ділянки не виникало. Враховуючи вимоги чинного законодавства, особа може бути позбавлена свого права лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, з обов`язковим дотриманням справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Оскільки відповідачем цього дотримано не було, позивачі змушені були звернутися до суду із даний позовом. Ухвалою від 04 листопада 2022 року було відкрито провадження у даній справі та постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження (а.с.52).

Ухвалою від 24 листопада 2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України (а.с.71, 75-76).

Ухвалою від 24 листопада 2022 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 (а.с.77).

09 грудня 2022 року третя особа ОСОБА_3 направив до суду пояснення щодо суті позовних вимог (а.с.80-83), відповідно до яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Посилається, на те, що надання в користування земельних ділянок не входило до компетенції виконавчого комітету Рали, а належить до повноважень сесії Ради. Крім того, під`їзд загального користування, що є предметом даного спору, належить до земель житлової та громадської забудови, не міг бути наданий ОСОБА_1 для ведення індивідуального городництва, оскільки рішенням органу місцевого самоврядування дану земельну ділянку не віднесено сесією ради до відповідної категорії. ОСОБА_1 не використовує дану земельну за її цільовим призначенням. Право постійного користування вказаною земельною ділянкою в установленому порядку ОСОБА_1 оформлене не було Рішення Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 70-144 від 24 травня 1994 року втратило свою чинність на підставі п. 2 ч. 1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документацій із землеустрою».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позові.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнала, заперечує проти його задоволення. Відзиву на позов не подавала. В судовому засіданні пояснила, що оскільки в силу норм п. 2 ч. 1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документацій із землеустрою» рішення Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради народних депутатів 70-144 від 24 травня 1994 року втратило чинність, будь-яких документів на цю земельну ділянку позивач не оформив, межі не встановив, земельна ділянка площею 120 кв м. є земельною ділянкою земель загального користування, ворота на ній встановлені неправомірно, без відповідних дозволів, їх наявність порушує права інших осіб, в тому числі й третьої особи. На уточнююче запитання суду пояснила, що перщочерговою підставою прийняття оскаржуваного рішення є нечинність рішення Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради народних депутатів 70-144 від 24 травня 1994 року і як наслідок, необхідність демонтажу металевих воріт, які встановлені на землях загального користування без відповідних дозволів.

Третя особа ОСОБА_3 вважає, що позов не підлягає до задоволення з підстав, що зазначені ним у письмовому поясненні. Крім того, зазначив, що відповідачем перед винесенням оскаржуваного рішення виносився припис позивачеві, який є чинним та не оскаржувався. Оскільки позивач його не виконав, і було прийнято відповідне рішення.

Судом встановлено наступне.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.12-17).

Рішенням Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської Ради народних депутатів № 5-41 від 21 червня 1988 року ОСОБА_1 була надана у безстрокове користування земельна ділянка, площею 600 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 (а.с.18-19).

Рішенням Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради народних депутатів 70-144 від 24 травня 1994 року було додатково надано ОСОБА_1 земельну ділянку для індивідуального городництва, площею 120 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 (а.с.20) .

Рішенням Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 214-04 від 26 квітня 2007 року було затверджено акт прийомки в експлуатацію, зокрема індивідуального будинколодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , та дозволено оформити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на дане домоволодіння (а.с.48-50).

Відділом містобудування та архітектури Управління містобудування, архітектури та використання земель Переяславської міської ради на адресу позивачів 05 вересня 2022 року була направлена відповідь на їх звернення за № 23-06/24 (а.с.23-24), якою рекомендовано звільнити земельну ділянку, площею 120 кв.м, яка надавалася для індивідуального городництва, а не для виконання будівельних робіт з бетонування, шляхом демонтування додаткових воріт. Даний висновок був зроблений на підставі проведеного 02 вересня 2022 року візуального обстеження.

Рішенням Виконавчого комітету Переяславської міської ради № 273-21 від 28 жовтня 2022 року (а.с.21-22) було вирішено демонтувати металеві ворота, розташовані без відповідних дозвільних документів на землях загального користування комунальної власності, з метою відкриття під`їзду загального користування до садиб № 21, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , з перенесенням їх на визначене місце зберігання. Даним рішенням було визнано таким, що втратило чинність, рішення Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради народних депутатів 70-144 від 24 травня 1994 року.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі.

Положеннями статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Згідно зі ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради. Виконавчий комітет ради: 1) попередньо розглядає проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради; 2) координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників; 3) має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб. Сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

У відповідності до ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Частиною 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз наведених положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Водночас, у ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення й у ст. 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Разом з тим, Суд наголошує, що відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема:

а) відсутність факту виконання рішення, що скасовується;

б) відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Натомість ключовим питанням у контексті можливості скасування органом місцевого самоврядування свого владного управлінського рішення, є визначення того, яким за своєю правовою природою є відповідний акт: нормативним чи ненормативним.

Слід зазначити, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

У постановах від 20 вересня 2018 року по справі №521/17710/15-а, від 22 січня 2019 року по справі №371/957/16-а, від 13 березня 2019 року по справі №542/1197/15-а Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування та громадянами, що породжує у громадян упевненість у тому, що їхнє становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Аналогічна правова позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від від 22 січня 2020 року, справа №208/5023/17, від 02 квітня 2020 року по справі №335/8641/16-а, від 09 квітня 2020 року по справі №810/899/17, від 24 липня 2020 року по справі № 819/1154/18, від 24 червня 2022 року по справі № 809/847/18.

Рішення Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради народних депутатів 70-144 від 24 травня 1994 року є актом індивідуальної дії, а тому вичерпало свою дію.

Оскаржуваним рішенням від 18 жовтня 2022 року Переяславська міська рада фактично скасувала дію свого рішення № 70-144 від 24 травня 1994 року, яке є ненормативним актом індивідуальної дії, що вичерпав свою дію фактом його виконання.

Аналогічна позиція щодо того, що визнання органом місцевого самоврядування рішення цього ж органу нечинним фактично є скасуванням його дії, викладена й у постанові ВС від 24 червня 2022 року по справі № 809/847/18.

Враховуючи вищевикладене, Переяславська міська рада діяла всупереч своїх повноважень, встановлюючи нечинність рішення Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради народних депутатів 70-144 від 24 травня 1994 року.

При цьому, слід зазначити, що і посилання представника відповідача, і третьої особи щодо того, що рішення Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради народних депутатів 70-144 від 24 травня 1994 року є нечинним на підставі п. 2 ч. 1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документацій із землеустрою» не може бути прийнято судом до уваги як підстава відмови у задоволенні позову, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документацій із землеустрою», на який посилаються представник відповідача та третя особа як на підставу стверджувати про втрату чинності рішенням Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради народних депутатів 70-144 від 24 травня 1994 року, «Прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, а розроблені відповідно до цих рішень проекти землеустрою після погодження в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, підлягають затвердженню органом, який надав дозвіл на їх розроблення, та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру.»

Разом з тим, рішенням Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради народних депутатів 70-144 від 24 травня 1994 року не надавався дозвіл на розроблення буд-яких проектів землеустрою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підстав вважати рішення Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради народних депутатів 70-144 від 24 травня 1994 року таким, що втратило чинність на підставі норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документацій із землеустрою», немає; п. 5 оскаржуваного рішення від 18 жовтня 2022 року виконавчий комітет Переяславської міської ради фактично скасував дію свого рішення № 70-144 від 24 травня 1994 року, чим не діяв відповідно до своїх повноважень.

Щодо інших пунктів оскаржуваного рішення, зважаючи на їх зміст, підстави прийняття, які зазначені безпосередньо в самому рішенні, пояснення представника відповідача в частині першочерговості підстав для демонтажу воріт, суд дійшов висновку, що і в цій частині оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

При цьому слід відмітити, що матеріали цивільної справи не містять припису щодо демонтажу воріт, адресованого позивачам, про наявність та невиконання якого зазначав третя особа ОСОБА_3 як на додаткову підставу відмови у задоволенні позову. Лист № 23-06/24 від 05.09.2022 (а.с. 23-24), яким позивачам рекомендовано звільнити земельну ділянку шляхом демонтажу металевих воріт, не можна вважати приписом, який повинен мати іншу форму, підстави та порядок винесення та наслідки в разі його невиконання.

Крім того, суд не може взяти до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачами не доведено порушення оскаржуваним рішенням прав чи інтересів позивача ОСОБА_2 , оскільки із самого тексту оскаржуваного рішення вбачається, що адресоване воно та покладає відповідальність за виконання певних його пунктів не лише на ОСОБА_1 , а й на ОСОБА_6 як співвласників домоволодіння по АДРЕСА_3 .

З врахуванням вищезазначеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, відповідно до ст.19 Конституції України, ст.5 ЦК України, ст.ст.11, 51, 52, 59, 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" , керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 19, 80, 81, 141, 211, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Переяславської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання рішення незаконним та його скасування задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Переяславської міської ради № 273-21 від 18 жовтня 2022 року Про демонтаж металевих воріт по АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10 березня 2023 року.

Суддя: Я. І. Керекеза