ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/212/23Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р.
Провадження № 22-ц/817/384/23 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 607/212/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2023 року, ухваленого суддею Кунець Н.Р., повний текст рішення складено 10 лютого 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Череватий Петро Миколайович до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

у січні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Череватий П.М., звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання даної позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів), починаючи з дня подання даної позовної заяви до суду і до закінчення ОСОБА_4 навчання, однак не довше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

В обґрунтування позову посилається на те, що з відповідачем ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 21.01.2019 розірвано. За час перебування у шлюбі в них народилось двоє дітей - дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.01.2019 Полонським районним судом Хмельницької області було видано судовий наказ яким з відповідача на її користь стягувалися аліменти па утримання спільних дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу платника аліментів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 10.12.2018 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Разом, з тим, у зв`язку із досягненням старшою дитиною сторін повноліття стягнення аліментів відповідно до вказаного судового наказу було припинено. Водночас, неповнолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час проживає разом з нею та перебуває на її матеріальному утриманні, при цьому, відповідач після спливу строку дії означеного вище судового наказу ухиляється від свого обов`язку матеріально утримувати свого сина. Окрім того, дочка сторін - ОСОБА_6 , яка ІНФОРМАЦІЯ_3 досягла повноліття, поступила на навчання до навчально-наукового інституту медсестринства Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського МОЗ України та навчається на денній формі навчання. Таким чином, їх спільна дочка ОСОБА_6 , у зв`язку із навчанням, продовжує потребувати матеріальної допомоги від батька необхідної для оплати харчування, одягу, проїзду, покупки канцелярських товарів, підручників, тощо, однак відповідач у добровільному порядку не бажає надавати таку допомогу.

Позивач вказує, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, працює у 10 Територіальному вузлі урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та в змозі надавати відповідну матеріальну допомогу. В той же час, вона на даний час перебуває у новому шлюбі, під час якого у неї народилося ще двоє дітей, які перебувають на її матеріальному утриманні.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Череватий П.М. до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 03.01.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 03.01.2023 року і до завершення навчання, але не довше як до досягнення нею 23 річного віку.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах сплати платежу за один місяць.

Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 грн. 80 коп. Віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2023 року та прийняти нове, яким призначити йому сплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчання, однак не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, та призначити сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги, що у його сім`ї він є єдиним, хто має роботу та засоби до існування. Його дружина безробітна, а на утриманні знаходяться ще двоє літніх непрацездатних батьків, 1947 року народження. Мати є інвалідом 3 групи та потребує додаткового стороннього догляду та постійного лікування.

Він не має власного житла, в той час, як позивачка є забезпеченою людиною і в листопада 2021 року придбала 3-кімнатну квартиру, загальною площею 76,5 кв.м. у м. Тернополі і це є її одноосібна власність.

Щодо обґрунтування позову та твердження позивачки про те, що вона перебуває у новому шлюбі, від якого у неї народилося ще двоє неповнолітніх дітей, які перебувають на її матеріальному утриманні, то звертає увагу на те, що утримання цих дітей є обов`язком її та їхнього батька, а не його. І дана обставина, аж ніяк не може бути взята судом до уваги під час вирішення даного спору.

Варто наголосити, що суд безпідставно прийшов до висновку про те, що його доходи, як військовослужбовця, не мають стабільного характеру, а відтак їх розмір за минулий період не може враховуватися судом при визначенні частки аліментів, які будуть стягуватися на утримання дітей. Як особа військовослужбовець, підписавши контракт на тривалий час з МО України, він має щомісячне стабільне грошове забезпечення, на підтвердження чого було надано до суду відповідні довідки та документи, які судом досліджено та визнано належними та допустимими доказами.

Представник ОСОБА_2 адвокат Череватий П.М. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначив, що не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги наявність у відповідача на утриманні безробітної дружини та непрацездатних батьків, оскільки зазначені обставини не підтверджувалися будь-якими доказами.

Також відповідачем не надано будь-яких доказів, що отриманий в минулому щомісячний розмір грошового забезпечення є незмінним, як і не надано копії контракту для встановлення строку його дії, а також умов виплати грошового забезпечення. Окрім того, законодавством встановлено цілий ряд підстав для невиплати військовослужбовцям грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.01.2019 у справі 681/1785/18 розірвано (а.с.10).

29.05.2020 ОСОБА_7 зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 , у зв`язку із чим змінила прізвище на « ОСОБА_9 », що слідує зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 29.05.2020 Полонським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с. 15).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 17.12.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 02.09.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Полонського районного управління юстиції Хмельницької області (а.с. 11).

Судовим наказом Полонського районного суду Хмельницької області від 02.01.2019, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 на утримання дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 10.12.2018 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 14).

Разом, з тим, у зв`язку із досягненням старшою дитиною сторін повноліття стягнення аліментів відповідно до вказаного судового наказу було припинено, що не заперечується сторонами у справі.

Згідно зі свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_4 , виданого 04.02.2021 Полонським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 змінила прізвище на « ОСОБА_9 » (а.с. 12).

ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданого 06.08.2020 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданого 10.12.2022 (а.с. 16).

Відповідно до довідки, виданої ПП «Загребелля» № 361 від 30.12.2022, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та разом з нею зареєстровані: чоловік ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; дочка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 13).

Відповідно до інформації, сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» № 918 від 16.01.2023, квартира АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 3453, виданого 11.11.2021 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Козар М.М. (а.с. 34)

Згідно з договору про навчання у Тернопільському національному медичному університеті ім. І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України №1 від 14.08.2021 та довідки № 32/22, виданої 08.11.2022 Тернопільським національним медичним університетом імені І.Я Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України, ОСОБА_4 є студентом ІІ курсу навчально-наукового інституту медсестринства Тернопільського національного медичного університету імені І.Я Горбачевського МОЗ України та навчається на денній формі навчання за спеціальністю 223 «Медсестринство» першого (бакалаврського) рівня вищої освіти, освітня програма «Сестринська справа». Форма навчання контрактна. Закінчує навчання у червні 2025 року (а.с. 17-18, 21).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 зареєстрували шлюб 19.04.2019 у Полонському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про що складено актовий запис № 26 (а.с. 32).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 має право на пільги передбачені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_8 виданим 24.11.2016 Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України (а.с. 37).

Згідно довідки № 232 від 17.01.2023, виданої 10 Територіальним вузлом урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, ОСОБА_1 , проходить військову службу за контрактом осіб офіцерського складу в 10 територіальному вузлі урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України з 18.12.1996 (а.с. 36).

Відповідно до довідки про доходи № 3 від 17.01.2023, виданої 10 Територіальним вузлом урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України ОСОБА_2 працює у 10 ТВУЗ Держспецзв`язку на посаді військовослужбовця. За період з липня 2022 року по грудень 2022 року отримав: грошове забезпечення у розмірі 168379, 50 грн, з них 30308,31 грн податок з доходів фізичних осіб; інші нарахування у розмірі 202323,16 грн, з них 36418,16 грн податок з доходів фізичних осіб (а.с. 35).

Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_9 , виданого Службою безпеки України 13.01.1994, ОСОБА_14 призначено пенсію за вислугу 25 років, згідно з законодавством про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та членів їх сімей з 01.01.1994.

Згідно посвідчення № НОМЕР_10 , ОСОБА_15 призначена пенсія по інвалідності ІІІ групи довічно (а.с. 33).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги фактичні обставини справи, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей та права дітей на належне матеріальне забезпечення. Також врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Крім цього, відповідачем не доведено, що на його утримання є непрацездатна дружина чи непрацездатні батьки, тому суд прийшов до висновку, що визначений розмір аліментів є необхідним та достатнім для гармонійного розвитку неповнолітнього сина і доньки, яка продовжує навчання.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України.

Так, згідно з вимогами статті 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком чи повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не заперечує свого обов`язку утримувати спільних з позивачем дітей, однак сторони не можуть досягти згоди щодо розміру такого матеріального утримання.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 та повнолітньої доньки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, суд першої інстанції врахував вимоги статей 182, 200 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище неповнолітнього сина, потребу повнолітньої доньки у матеріальній допомозі, яка продовжує навчатися на денній формі за контрактом і не має самостійного заробітку; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який працює і має стабільний дохід, у зв`язку з чим має можливість надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчатися; відсутністю у платника аліментів інших дітей.

Не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що на його утримані перебуває безробітна дружини, оскільки жодних доказів на підтвердження цього не було надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду.

Що ж стосується того, що ОСОБА_1 на своєму утриманні має непрацездатних батьків, 1947 року народження, то тут слід зазначити наступне. Відповідно до поданих посвідчень ОСОБА_14 призначено пенсію за вислугу 25 років, згідно з законодавством про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та членів їх сімей з 01.01.1994, а ОСОБА_15 призначена пенсія по інвалідності ІІІ групи довічно. Доказів про те, що батьки потребують стороннього догляду матеріали справи не містять.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції повинен визначити розмір аліментів на двох дітей у єдиній частці від його заробітку (доходу), посилаючись на вимоги ч. 5 ст. 183 СК України з огляду на те, що правова природа аліментів на неповнолітню дитину та аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є різною. Вказані правовідносини регулюються різними нормами права, а обов`язок стягнення аліментів має різний строк.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Подаючи відзив на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Череватий П.М. просив стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 грн. судових витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом Адвокатського об`єднання ВІФІКС - Череватим П.М.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зі статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

До матеріалів справи адвокатом Череватим П.М. був додатний:

1) договір про надання правничої допомоги від 03 квітня 2023 року укладений між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням ВІФІКС в особі керуючого партнера адвоката Череватого П.М.;

2) додаткова угода від 03 квітня 2023 року до договору про надання правничої допомоги від 03 квітня 2023 року у п. 1 якої зазначено, що на виконання вимог п. 4.1. Договору, Сторони дійшли згоди, що розмір гонорару Адвокатського об`єднання за надання правничої допомоги під час апеляційного розгляду Тернопільським апеляційним судом цивільної справи № 607/212/23 за позовом Клієнта до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та аліменти на повноліттю дитину, яка продовжує навчання, буде становити фіксовану суму 3000 грн та не залежати від обсягу наданих послуг (виконаних робіт). У п. 2 вказаної угоди зазначено, що вказані у п. 1 додаткової угоди грошові кошти Клієнт зобов`язаний перерахувати на розрахункових рахунок Адвокатського об`єднання, протягом тридцяти днів з дня прийняття Тернопільським апеляційним судом судового рішення за наслідками апеляційного розгляду цивільної справи, вказаної у п. 1 даної додаткової угоди.

Також, як вбачається із поданого опису поштових відправлень, даний відзив був надісланий ОСОБА_1 , про що свідчить долучена квитанція 1015385 від 06.04.2023, однак остатній не подав до суду мотивованого клопотання щодо зменшення стягнення розміру витрат на правничу допомогу.

Враховуючи наведене, в тому числі, що представником ОСОБА_2 адвокатом Череватим П.М. було доведено розмір понесених витрат на правову допомогу, а відповідачем ОСОБА_1 не подано суду мотивованого клопотання щодо зменшення стягнення розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 підлягає до стягнення 3000 грн. судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2023 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_11 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_12 ) 3000 гривень судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 10 травня 2023 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: С.І. Дикун

О.З. Костіва