Справа № 456/1026/23
Провадження № 2-о/456/43/2023
Рішення

іменем України

21 березня 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Дверій Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий цивільну справу №456/1026/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

встановив:

Стислий виклад позицій сторін.

Заявниця, просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, строком на 6 (шість) місяців, а саме: заборонити наближатись на 10 метрів до місця перебування, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , а саме: місця реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заявлених вимог заявниця покликалася на те, що вона проживає у будинку АДРЕСА_1 . Заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її чоловіком та проживає разом з нею, на даний час не працює. Вона потерпає від домашнього насильства зі сторони ОСОБА_2 , вже протягом кількох років. Поведінка колишнього чоловіка негативно впливає на її здоров`я та працездатність. Після щоденних скандалів, сварок, образ та погроз з боку ОСОБА_2 не може належним чином виконувати свої професійні обов`язки, оскільки чоловік не контролює свої вчинки. Вона неодноразово зверталась за захистом до правоохоронних органів, проте, це не дало жодного результату. ОСОБА_2 не змінив своєї поведінки. Йому виносився терміновий заборонний припис, він неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, а це свідчить про систематичність вчинення домашнього насильства. 09 серпня 2022 року ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно заявниці в присутності неповнолітніх внуків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , 08.06.2021 (ображав нецензурними словами, словесно погрожував побиттям). Заявник викликала працівників поліції, які склали стосовно ОСОБА_2 , терміновий заборонний припис та адміністративний протокол про адміністративне правопорушення про вчинення домашнього насильства.

ОСОБА_2 , домашні насильства вчиняє систематично, однак вона в правоохоронні органи не зверталась, оскільки попередні звернення не вплинули на поведінку останнього.

З огляду на дані обставини щодо наявності психологічного насильства, що чинить ОСОБА_2 відносно заявниці, а також наміри останнього, що виражаються у погрозах, вважає, що вона, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому є необхідність у видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому вона змушена звернутись до суду з даною заявою.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , правом подачі відзиву не скористався

Розгляд справи по суті відбувся за участі заявниці ОСОБА_1 та зацікавленої особи ОСОБА_2 ..

Заявниця ОСОБА_1 , в судовому засіданні вимоги заяви підтримала в повному обсязі та просила такі задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги заяви заперечив та пояснив, що нічого подібного він не вчиняв, між ними існують неприязні відносини, він є спокійний, хата та земля належать йому, дружина сама постійно влаштовує скандали та хапається за ніж тому просить відмовити в її заяві.

Суд, заслухавши заявницю та заінтересовану особі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 .

Згідно з терміновим заборонним приписом від 09.08.2022, ОСОБА_2 , за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_1 . Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 3 доби, з 15 год. 40 хв., 09.08.2022 та дії до 15 год. 40 хв., 12.08.2022.

Згідно форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 09.08.2022, вбачається, що поліцейським уповноваженого підрозділу поліції рівень небезпеки оцінений, як низький.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 2, 3ст.12ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`ю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Вказаною статтею також визначено, що кривдник це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Згідно п. 14 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

У відповідності до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припису вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3ст. 26 цього Закону).

З досліджених до матеріалів справи доказів, суду не доведено підтвердження вчинення ОСОБА_2 , домашнього насильства психологічного чи будь-якого іншого характеру відносно дружини, оскільки саме звернення ОСОБА_1 , з відповідною заявою до поліції не можна вважати належним та допустимим доказом з огляду на не підтвердження притягнення ОСОБА_2 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Посилання на систематичність вчинення щодо ОСОБА_1 , домашнього насильства психологічного характеру не підтверджується матеріалами справи. Так, згідно форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 09.08.2022, складеним поліцейським уповноваженого підрозділу поліції, рівень небезпеки ним оцінений, як низький.

Таким чином матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 , вчиняє домашнє насильство відносно заявниці у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Наявність неприязних стосунків між подружжям не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Оскільки ОСОБА_1 , не надала беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_2 , домашнього насильства в тлумаченні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Заявником не надано належних доказів на підтвердження необхідності видачі обмежувального припису.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 5, 9, 12, 19, 20, 81, 82, 141, 258, 259, 264, 265, 350-1-350-6, 353, 354 ЦПК України, Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", суд,-

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р. Т. Шрамко