Справа №: 148/2056/22
Провадження № 2/148/338/23
УХВАЛА

про відкриття провадження у справі

05 травня 2023 року суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Дамчук О.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тульчинське лісомисливське господарство» про визнання права власності в порядку приватизації.

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Тульчинського районного суду Вінницької області перебувають матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тульчинське лісомисливське господарство» про визнання права власності в порядку приватизації.

Ухвалами суду від 16.12.2022 та 03.02.2023 року зазначена позовна заява залишалась без руху, оскільки не відповідала вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Для усунення недоліків судом відповідно до чинного законодавства було надано загальний строк у десять днів з дня отримання копій ухвали про залишення позовної заяви без руху та ухвали про надання додаткового строку на виправлення недоліків. Також позивач був попереджений судом, що у разі невиконання вимог ухвал суду позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

31.01.2023 року та 13.02.2023 до канцелярії суду надійшли заяви про усунення недоліків з додатками, із яких вбачається часткове виконання ухвали про залишення без руху та ухвали про надання додаткового строку на виправлення недоліків. Однак із доданих до заяви документів вбачається не виконання ухвал суду в частині надання суду доказів на підтвердження скрутного матеріального становища задля звільнення від сплати судового збору та доказів (документів) на підтвердження права позивача на предмет спору, які повинні бути подані разом з поданням позовної заяви відповідно до ч.5 та ч.8 статті 175, ч.2 статті 83 та ч.4 ст. 177 ЦПК України. Також позивач зазначає, що у нього відсутня необхідність надання доказів зазначених в ухвалах суду.

Суд зауважує, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, що передбачено п. 4 ч.2 ст. 43 ЦПК України.

Відповідно до частини 4 статті 177 ЦПК України вбачається, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем не сплачено судовий збір, при цьому при зверненні до суду із вказаною позовною заявою заявлене клопотання про звільнення його від сплати судового збору, обґрунтоване скрутним матеріальним становищем.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Необхідність сплати судового збору, встановлена для всіх суб`єктів нормами ЦПК України, не може тлумачитися як обмеження права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Невиконання заявником наведених вимог процесуального законодавства має правовим наслідком відмову у прийнятті позовної заяви до розгляду та повернення її заявнику.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року, у якому зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Питання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати регулюється Законом України «Про судовий збір».

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з частиною другою статті 8 зазначеного вище закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

За змістом положень статті 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується на розсуд суду в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони дійсно перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання про звільнення від сплати судового збору повинна навести доводи того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.

Суд зазначає, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" (заява № 28249/95) зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (пункт 60).

Таким чином, відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, а також звільнення від його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

На підтвердження свого майнового стану позивач надав копію довідки, виданої Головним Управлінням пенсійного фонду України від 24.01.2023 Вих. № 2163/0221-12 (а.с.64) із якої встановлено, що ОСОБА_1 за попередній календарний рік отримав пенсію за віком у розмірі 36293,5 грн., копію довідки виданої Шпиківською селищною радою від 28.12.2022 Вих. № 1665 (а.с.60) із якої вбачається, що за ОСОБА_1 на території Шпиківської селищної ради земельний та майновий паї не рахуються. Згідно наданим відомостям з державного реєстру фізичних осіб платників податків за періоди з 3 кварталу 2021 року по 4 квартал 2022 року (а.с.39,92) з`ясовано, що у липні ОСОБА_1 отримав дохід у розмірі 3000,00 грн у третьому кварталі 2021 року, у 4 кварталі 2021 року інформація про доходи відсутня, однак позивачем дані довідки надані з частковим порушенням вимог чинного законодавства щодо визначення періоду, за який надані відомості.

Суд неодноразово звертав увагу позивача на те, що документи на підтвердження скрутного матеріального становища мають бути подані відповідно до п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» в частині надання відомостей щодо розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік тобто з 01.01.2021 по 31.12.2021 року, однак нехтуючи зауваженнями суду позивач знову надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків із Тульчинської Державної податкової інспекції за 1-4 квартал 2022 року. Крім того позивачем не надано документів, які підтверджували відсутність у позивача рухомого та нерухомого майна, зареєстрованого на території України.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

У зв`язку з переліченими вище обставинами, зазначені позивачем у клопотанні про звільнення від сплати судового збору та доданих документів на підтвердження заявлених у клопотанні вимог не можуть вважатися допустимими та достатніми для звільнення від такої сплати, відтак, клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, задоволенню не підлягає.

Між тим, враховуючи майновий стан позивача та докази надані останнім, суд вважає за необхідне частково відстрочити сплату судового збору позивачу, виходячи з наступного.

Згідно пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до Закону України «про судовий збір» у 2022 році за подання до суду позову не майнового та майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 992,40 грн. за кожну позовну вимогу окремо.

Із змісту позовної заяви вбачаються дві вимоги не майнового характеру та одна вимога майнового характеру, тобто загальний розмір судового збору за заявленими позивачем вимогами складає 2977,2 грн.

Аналізуючи викладене, беручи до уваги те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік згідно наданих документів (відомості з державного реєстру фізичних осіб платників податків за період з 3 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року) (39293,5 грн. х 5% = 1964,68 грн), тому вважаю за можливе відстрочити сплату визначеного судового збору щодо двох позовних вимог немайнового характеру в розмірі 1984, 80 грн. до ухвалення судового рішення у справі та відмовити у відстрочці сплати судового збору щодо позовної вимоги майнового характеру, оскільки 5 відсотків від отриманих позивачем доходів у 2021 році складає 1964,68 грн, що перевищує суму судового збору у розмірі 992,40 грн.

Враховуючи, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру та вимога майнового характеру, і щодо вимог немайнового характеру йому відстрочено сплату судового збору, однак відмовлено у відстрочені та звільненні від сплати за позовною вимогою майнового характеру, тому вважаю за необхідне надати позивачу строк для усунення недоліків, а саме: для сплати судового збору в сумі 992,40 грн за вимогу майнового характеру та надання суду оригіналу документу.

Недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом надання документу про сплату судового збору (квитанції установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення).

Статтею 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Аналізуючи викладене, з врахуванням постанови Вінницького апеляційного суду від 11.04.2023, вважаю за необхідне у клопотанні про звільнення від сплати судового збору відмовити, у зв`язку з відсутністю допустимих та належних доказів, а матеріали позовної заяви, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України, залишити без руху. Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання даної ухвали.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 133, 136, 175- 177, 185, 353 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тульчинське лісомисливське господарство» про визнання права власності в порядку приватизації.

Відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору в розмірі 1984,80 грн. щодо двох позовних вимог немайнового характеру до ухвалення судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тульчинське лісомисливське господарство» про визнання права власності в порядку приватизації.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тульчинське лісомисливське господарство» про визнання права власності в порядку приватизації - залишити без руху надавши строк на виправлення недоліків.

Встановити позивачу ОСОБА_1 строк для сплати судового збору в сумі 992,40 грн за вимогу майнового характеру протягом семи днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тульчинське лісомисливське господарство» про визнання права власності в порядку приватизації.

Копію ухвали направити позивачу.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу зі всіма доданими документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О.Дамчу