г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/386/23
Номер провадження 2/213/547/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Мазуренка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/386/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся в суд з вищевказаним позовом в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на те, що позивач з 24.03.2000 працював на підприємстві відповідача у різних структурних підрозділах. 14.12.2022 його було звільнено.

Внаслідок недосконалості технології зварювання і різання металів та робочого місця, позивач підпадав під дію негативних факторів: фізичного навантаження, хімічних речовин з вмістом марганцю в зварювальних аерозолях, концентрація яких перевищувала нормативне значення, рівнів шуму, які перевищували нормативні. Внаслідок чого він отримав хронічне професійне захворювання. Висновком МСЕК від 06.12.2022 йому первинно встановлено 40% втрати працездатності (25% по радикулопатії, 10% - ХОЗЛ, 5% - нейросерсорна приглухуватість.

У зв`язку з втратою працездатності, погіршенням стану здоров`я (скаржиться на задишку при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний сухий кашель, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, головний біль, підвищену втомлюваність зниження слуху), потребою в лікуванні, відбулись негативні зміни в його житті від яких він зазнає моральних страждань. Вважає, що з боку відповідача повинна бути відшкодована позивачу моральна шкода, у розмірі 200 000 грн.

Представником відповідача подано відзив на позов, з якого слідує, що стаж роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці складає 22 роки 5 місяців. До роботи у відповідача, позивач працював у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, робота в яких також могла завдати шкоди його здоров`ю.

Окрім цього, позивач знав про шкідливі умови праці, свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги та компенсації, хоча для отримання пенсії на пільгових умовах достатньо було пропрацювати не більше 10 років.

Також зазначають у відзиві, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту заподіянні моральної шкоди відповідачем, а також доказів наявності вини відповідача у заподіянні такої шкоди, що на їх думку виключає відповідальність підприємства за заподіяння шкоди позивачу. Акт розслідування професійного захворювання, довідка МСЕК та медичні виписки не є належними доказами на підтвердження наявності моральних страждань, оскільки підтверджують лише втрату фізичного здоров`я та виявлене професійне захворювання. Стійку втрату працездатності позивачу не встановлено, що свідчить про можливість зменшення при черговому переогляді, який призначено на 01.11.2024.

З положень ст. 237-1 КЗпП України видно, що для стягнення моральної шкоди позивач повинен довести факт порушення відповідачем його законних прав, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначають у відзиві, що для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні правові підстави, оскільки вину відповідача та протиправність його діяння не встановлено, а позивачем не доведено наявність моральної шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправними діяннями підприємства відсутній.

Зазначене в позові обґрунтування моральних страждань позивача не підтверджуються наданими позивачем доказами. Зважаючи на незначний проміжок часу між встановленням професійного захворювання та зверненням до суду, позивач не встиг би зазнати стільки моральних страждань, як вказано в позові.

Розмір позовних вимог ОСОБА_1 на думку відповідача є таким, що не відповідає засадам розумності та справедливості. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Також вказують, що у разі стягнення з відповідача моральної школи слід застосувати до спірних правовідносин вимоги податкового законодавства та стягувати її з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

30 січня 2023 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 06.03.2023 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Із копії трудової книжки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видно, що з 24 березня 2000 року він працював на підприємстві відповідача електрогазозварювальником. Його професія за умовами праці атестована за Списком №1. 14 грудня 2022 року позивач звільнений за власним бажанням. Також встановлено, що з 1991 р. по 2000 р. позивач працював на Новокриворізькому гірничозбагачувальному комбінаті електрогазозварювальником та слюсарем по ремонту рухомого складу, в ККП «Коксохіммонтаж» ізолювальником.

В період з 22.07.2020 по 03.08.2020 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі Український НДІ промислової медицини з діагнозами: ХОЗЛ І ст, група А, фаза загострення, ЛН першого-другого ступеня. Під час перебування позивача на лікуванні в період з 17.08.2022 по 31.08.2022, медичним висновком ЛЕК високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 23.08.2020 ОСОБА_1 встановлено професійний характер захворювання.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14 вересня 2022 року проведено розслідування причин виникнення у ОСОБА_1 професійного захворювання: радикулопатія попереко-крижова L4, L5, S1 та шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня); Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група В, ЛН першого-другого ступеня.

Згідно з пунктами 17,18 акту професійне захворювання виникло внаслідок недосконалості технології зварювання і різання металів та робочого місця позивача, який підпадав під дію фізичного навантаження, хімічних речовин з вмістом марганцю в зварювальних аерозолях, концентрація яких перевищувала нормативне значення, рівнів шуму, які перевищували нормативні.

Причинами професійного захворювання визнано: важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, перевищувала на 6 кг, складала 36 кг при допустимій нормі до 30 кг; періодичне перебування у незручній позі 41,2% при допустимому до 25%; у вимушеній позі 27,4% при допустимому 10%; вимушені нахили тулуба (більше 30°), 145 раз за зміну, при допустимих - 51-100 разів. Концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 2,9 раз і складала 5,8 мг/м3, при ГДК 2,0 мг/м3; концентрація марганцю в зварювальних аерозолях в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,25 рази і складала 0,25 мг/м3 при ГДК 0,2мг/м3, еквівалент ний рівень шуму перевищував нормативний на 8 дБ.

При первинному огляді обласною МСЕК №2 06 грудня 2022 року ОСОБА_1 на період з 28.11.2022 до 01.12.2024 встановлено 40 % втрати професійної працездатності (25% - по радикулопатії, 10% - по ХОЗЛ, 5% - по туговухості). Дата наступного переогляду 01 листопада 2024 року.

Із довідки АТ «Південний ГЗК» від 13.02.2023 №20 видно, що загальний стаж ОСОБА_1 на підприємстві складає 22 роки 8 місяців 21 день, стаж в шкідливих умовах праці 22 роки 3 міс. 1 день.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд вважає встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у нього стійкої втрати професійної працездатності, встановленої 06.12.2022 року 40% первинно з повторним переоглядом 01 листопада 2024 року.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач за власним бажанням тривалий час продовжував працювати в шкідливих умовах праці, що стало причиною виникнення у нього професійного захворювання, оскільки саме на роботодавця покладається обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці.

Також суд не погоджується із запереченнями представника відповідача про відсутність у відповідача підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю її вини, відсутністю причинного зв`язку між отриманим позивачем професійним захворюванням та протиправними діяннями підприємства, оскільки із пунктів 17, 18 вказаного Акту розслідування хронічного професійного захворювання видно, що професійне захворювання позивача виникло під час роботи в ВАТ, ПАТ, АТ «ПІВДГЗК» та виконання робіт за своєю спеціальністю, які були пов`язані з важкістю праці, виконувались в умовах перевищення концентрації пилу переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони, концентрації шкідливих хімічних речовин, перевищені рівня шуму, що було наслідком недосконалості технології зварювання і різання металів та робочого місця працівника. При цьому, робота позивача на інших підприємствах не зазначена в Акті в якості обставин виникнення професійного захворювання.

Жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та його шкідливого впливу на його здоров`я - відповідачем не надано.

Відсутність встановлених осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не вказує на відсутність вини підприємства відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, ратифікованою Україною законом № 3988-VI (3988-17) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводять до порушення звичайного способу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для його організації.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою для відшкодування моральної шкоди, входять: моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, наявність причинного зв`язку та вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, діючим законодавством не заперечується можливість стягнення з власника підприємства моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати таку моральну шкоду. Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача також не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судом встановлено, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини АТ «ПІВДГЗК», яким було допущено перевищення показників важкості праці, концентрації пилу, хімічних речовин, шуму на робочому місці позивача, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем професійної працездатності та визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і які не оспорило підприємство відповідач, а тому наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, встановлення з 06.12.2022 року 40 % ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням з повторним переоглядом 01 листопада 2024 року, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість (із наданих доказів видно, що прояви хвороби (ХОЗЛ) мали місце з 2020 року), істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує тривалість праці позивача в шкідливих умовах праці на підприємствівідповідача, яка склала 22 роки 3 місяців.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 120 000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я.

Щодо утримання з суми компенсації моральної шкоди податку суд зазначає таке.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як видно з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, у зв`язку з чим, суд вважає, що стягнення має проводитись без утримання податку з доходу фізичних осіб.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 120 000,00 грн. В стягненні решти суми на відшкодування моральної шкоди в розмірі 80 000 грн слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 1200,00 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 43, 46 Конституції України, ст. ст. 23 , 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці, ст. ст. 7, 12, 13, 19, 79-81, 89, 141, 247 ч.2, 258, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 120000 (сто двадцять тисяч) гривень 00 коп. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" в доход держави судовий збір у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", , юридична адреса: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50026.

Дата складення повного тексту судового рішення 20 березня 2023 року.

Суддя В.В. Мазуренко