Справа № 459/3713/21 Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М.В.
Провадження № 22-ц/811/2761/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Назар Х.Б.

з участю: представника відповідача - адвоката Кравчука П.І., представника відповідача Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області Лінинської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кравчука П.І. на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до відповідачів Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області (далі - Виконавчий комітет), ОСОБА_1 в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету від 16.12.2003 «Про узаконення / посмертно /самовільно збудованих чи переобладнаних будівель /приміщень/ на присадибних земельних ділянках в м. Червонограді».

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 нею було подано позов про поділ майна. В процесі розгляду справи про поділ майна, з долученого відповідачем ОСОБА_1 відзиву, вона дізналася, що 16.12.2003р. рішенням Виконавчого комітету за ОСОБА_3 - бабусею її колишнього чоловіка, відповідача ОСОБА_1 , посмертно, узаконено самовільно збудовану добудову до житлового будинку розміром 9,20 *3,68м, переобладнання кухні площею 10,7м2 в житлову кімнату, при чому житлова площа будинку збільшилася на 10,7 м2, збудовані гараж розміром 5,40*4,25 м, літню кухню розміром 4,50 *3,00 м, сарай розміром 4,50*2,90м, на присадибній ділянці на АДРЕСА_1 . Вважає таке рішення незаконним, безпідставним; стверджує, що всі вищеописані приміщення та добудови було збудовано нею з відповідачем ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу. Також зазначає, що оскаржуване нею рішення Виконавчого комітету було винесене на підставі заяви ОСОБА_1 про узаконення за його покійною бабусею ОСОБА_3 самовільно збудованих будівель та переобладнання нежитлового приміщення в житлове в індивідуальному житловому будинку на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Згідно з відповіддю на адвокатський запит, долучений нею до матеріалів справи від 18.10.2021 №293, Червоноградська міська рада листом від 22.10.2021 року № 3/22-9851/І-І повідомила, що рішення Виконавчого комітету приймалося на підставі листа ЧМБТІ, яким нібито зафіксовані вищенаведені добудови та перебудови. Зазначає, що Виконавчий комітет не мав права виносити будь-які рішення, які стосуються померлої особи ОСОБА_3 , оскільки правоздатність цієї особи припинилася, у зв`язку з чим вважає, що оспорюване рішення є незаконним.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 вересня 2022 року позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області №461 від 16.12.2003 в частині узаконення за ОСОБА_3 (посмертно) самовільно збудованої добудови до житлового будинку - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області №461 від 16.12.2003 в частині узаконення за ОСОБА_3 (посмертно) самовільно збудованої добудови до житлового будинку на присадибній ділянці на АДРЕСА_1 .

Стягнуто з відповідачів Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області та ОСОБА_1 солідарно на користь позивачки ОСОБА_2 судові витрати у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень, тобто по 454 гривні з кожного відповідача.

Рішення суду оскаржив представника відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кравчук П.І., подавши апеляційну скаргу.

Вважає, оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, внаслідок недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильного застосування норм матеріального права.

Звертає увагу суду, на те, що оскаржуване рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради ніяк не стосується прав та інтересів Позивачки. Описана у рішенні виконавчого комітету реконструкція будинку відбулась задовго до вступу сторін у шлюб і це підтверджується документально. Позивач намагається змістити предмет доказування зі справи № 459/1418/21 про поділ майна подружжя, яка розглядається Червоноградський міським судом Львівської області. Тобто метою заявлення даного позову є спроба в межах одного процесу доводити обставини, що є предметом доказування і підлягають з`ясуванню в іншій справі.

Зазначає, що 16.12.2003 року рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 461 узаконено за ОСОБА_3 (посмертно) самовільно збудовану добудову до житлового будинку розміром 9,20 х 3,68 м на присадибній ділянці на АДРЕСА_1 .

Описані технічні характеристики відображені у технічному паспорті від 18.12.2003 року: житловий будинок складався з 4 житлових кімнат, кухні. 2 коридорів, санвузла, службового приміщення.

Проте, до цього, а саме 03.10.2001 року на плані земельної ділянки по АДРЕСА_1 вже було позначено ще тоді наявну прибудову шириною 9,15 х 3,68 м. на цій же земельній ділянці до цього ж житлового будинку.

Ці ж зміни (самовільна прибудова) станом на 03.10.2001 року були зафіксовані Червоноградським МБТІ у повідомленні на адресу виконавчого комітету Червоноградської міської ради.

Як зазначає у своєму відзиві Виконавчий комітет Червоноградської міської ради, у відповідності до повідомлень Червоноградського МБТІ такі зміни були зафіксовані ще 22.02.1994 року.

Крім того, реконструкція будинку не відбулась в момент чи переддень винесення оскаржуваного рішення виконкому. 16.12.2003 року рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 461 було лише узаконено вже здійснену, наявну самовільно збудовану добудову до житлового будинку.

В свою чергу, відповідно до будинкової книги по будинковолодінню на АДРЕСА_1 місце проживання Позивачки було зареєстровано у цьому будинку лише 03.04.2001 року.

Описані обставини вказують на те, що оскаржуване рішення не стосується прав та інтересів Позивача.

Тобто, Позивачка намагається за допомогою даного формального позову уникнути необхідності доказування власної участі в будівництві будинку при розгляду іншої справи.

Смерть ОСОБА_3 жодним чином не впливає на законність оскаржуваного рішення виконкому.

Заява до виконавчого комітету була подана безпосередньо Відповідачем ОСОБА_1 , який клопотав про узаконення здійсненої його бабцею прибудови. Виконавчий комітет у пункті 2 свого рішення прямо вказав діяти у встановленому законом порядку саме спадкоємцям, а не поклав якихось обов`язків на померлу особу.

Тобто питання про права і обов`язки померлої особи вочевидь даним рішенням виконкому не вирішувались.

Оскаржуване рішення виконавчого комітету не стосувалось правоздатності померлої, а лише містить згадку про неї.

Слушними є доводи відповідача виконавчого комітету Червоноградської міської ради про те, що оскаржуване рішення не породжувало виникнення цивільних прав, в тому числі права власності. На підставі цього рішення не здійснювалась реєстрація прав власності на спірний будинок за відповідачем ОСОБА_1 .

Правовстановлюючим документом, на підставі якого відбулась реєстрація права власності на спірний будинок із врахуванням узаконеного самочинного будівництва є не оспорюване рішення, а рішення від 31.01.2011 року № 15.

З огляду на вище наведене, оскаржуване рішення виконкому є актом індивідуальної дії, оскільки: видане з метою вирішення технічних (не майнових!) питань у сфері самочинного будівництва; не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи лише для Відповідача ОСОБА_1 ; адресоване виключному колу осіб; не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямоване на регулювання конкретних правовідносин між виконавчим комітетом і Відповідачем ОСОБА_1 ; не розраховане на багаторазове застосування, а вичерпує дію фактом його виконання.

Крім того, вважає, що вимоги Позивача не могли бути задоволені у зв`язку зі спливом строку позовної давності, оскільки маючи можливість впродовж 19 років вимагати захисту свого начебто порушеного права, вона пасивно бездіяла.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, представника відповідача - адвоката Кравчука П.І. на підтримання вимог апеляційної скарги, представника відповідача Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області Лінинської Т.В. на підтримання вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржуване рішення виконавчого комітету порушує майнові права ОСОБА_2 на будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 , оскільки більшу половину будинку позивачем збудовано з її чоловіком за час шлюбу і тому такий будинок підлягає поділу, як спільне сумісне майно подружжя, а оскаржуване рішення може стати перешкодою у цьому. Узаконення чи реєстрація будь-якого майна після смерті особи за нею посмертно суперечить діючим цивільно-правовим нормам. На розгляді у Червоноградському міському суді знаходиться цивільний позов про поділ спільного майна подружжя за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (які є сторонами і у даній справі), оскаржуване рішення зачіпає майнові інтереси позивачки щодо спірного будинковолодіння і, в подальшому, може вплинути на прийняття рішення у справі про поділ майна подружжя.

Щодо клопотання відповідачів про застосування строків позовної давності суд зазначив, що жодних документів та будь-яких інших доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 знала про таке рішення з моменту його винесення, матеріали справи не містять. Позивачка стверджує, що вона дізналася про таке рішення лише коли отримала відзив на свою позовну заяву у справі про поділ майна подружжя, яка перебуває на розгляді в Червоноградському міському суді Львівської області, а саме 25.06.2021. Суд бере до уваги такі доводи позивачки та вважає, що вона об`єктивно не могла знати про таке рішення виконавчого комітету, оскільки не брала участі у оформленні права власності на вказане домоволодіння. Відповідачами протилежного суду не доведено.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.11.2000. що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданому Червоноградським MB ГУМВС України у Львівській області 10.09.2007 (а. с. 5).

Первинна реєстрація права власності на будинок АДРЕСА_1 була проведена 11.071979 р. за ОСОБА_4 (дідусь відповідача ОСОБА_1 ) на підставі договору про надання в безтермінове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Сокальською держнотконторою 19.11.1958р. за реєстровим №3044 і акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 06.02.1964 р. 20 лютого 1992р. вищезгаданий будинок був зареєстрований в Червоноградському МБТІ за ОСОБА_3 (бабуся відповідача-2 ОСОБА_1 ) на підставі: свідоцтва про право власності від 29.01.1992(реєстраційний номер №2-300) та свідоцтва про право на спадщину від 29.01.1992 (за реєстраційним №2-302) (а. с. 50-51). 1/2 даного будинку бабуся відповідача-2 успадкувала від свого чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

20 грудня 1993 році бабуся відповідач-2 ОСОБА_5 померла, а спадщину за нею прийняв її внук відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02.08.1994, зареєстровано в реєстрі за №2-1529.(а.с.23)

Зокрема, у даному свідоцтві вказано, що майно, на яке видане свідоцтво складається з: житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; будинок одноповерховий, житловою площею 34,5 кв. м.. складається з трьох житлових кімнат, кухні, коридору, ванної, тамбура; до будинку належать господарські будівлі: цегляний сарай-Б, дерев`яна вбиральня-В; будівлі розташовані на земельній ділянці 600 кв. м. (а. с. 23, 51).

Відповідно до реєстраційного посвідчення від 08.08.1994р. за ОСОБА_1 на праві приватної власності зареєстроване будинковолодіння по АДРЕСА_1 , зареєстровано під №165 (а. с. 50).

З матеріалів інвентаризаційної справи, зокрема довідки №108 від 07.02.2001, яка видана ОСОБА_1 , вбачається, що за ним з 08.08.1994 року у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації зареєстровано на праві приватної власності будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Червоноградською держконторою 02.08.1994р. за реєстровим №2-1529 (інвентаризаційна справа аркуш № 52).

Позивачка стверджує, що під час шлюбу дане будинковолодіння було реконструйовано та добудовано, внаслідок чого площа будинку збільшилася до 173,0 кв. м., що не заперечувалося відповідачем.

Проте, через непорозуміння в сім`ї, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10.08.2021 шлюб між позивачкою та відповідачем-2 був розірваний.

Після розірвання шлюбу позивачкою було подано до суду позовну заяву про поділ майна подружжя, в процесі розгляду якої вона дізналася, що 16.12.2003 рішенням Виконавчого комітету Червоноградської міської ради №461 за заявою гр. ОСОБА_1 за ОСОБА_3 (бабусею її колишнього чоловіка), посмертно, узаконено самовільно збудовану добудову до житлового будинку розміром 9.20 *3,68м, переобладнання кухні площею 10,7м2 в житлову кімнату, при чому житлова площа будинку збільшилася на 10,7 м2. збудовані гараж розміром 5.40*4,25 м, літню кухню розміром 4,50 *3,00 м, сарай розміром 4,50*2.90м, на присадибній ділянці на АДРЕСА_1 (а. с. 26).

Дане рішення позивачка вважає незаконним та просить його скасувати, оскільки вважає, що воно порушує її майнові права на вказаний будинок і може стати перешкодою у поділі спільного майна подружжя, а також сприяти визнанню спірного будинку особистою приватною власністю її колишнього чоловіка, не зважаючи на те, що він реконструйований та добудований ними спільно у шлюбі.

Із листа Управління містобудування та архітектури №16-17/143 від 16.12.2021 судом установлено, що рішення від 16.12.2003р. № 461 «Про узаконення (посмертно) самовільно збудованих чи переобладнаних будівель (приміщень) на присадибних земельних ділянках в м. Червонограді» приймалось на підставі звернення громадянина ОСОБА_1 про узаконення за його покійною бабусею ОСОБА_3 самовільно збудованих будівель та переобладнання нежитлового приміщення в житлове в індивідуальному житловому будинку на присадибній земельній ділянці на АДРЕСА_1 у відповідності до повідомлення Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації від 03.10.2001р. про самовільне будівництво гр. ОСОБА_3 (копія повідомлення додається), керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та пунктом 3.4 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5.09.2003р. № 146. Додатково в листі вказано, що висновок міжвідомчої комісії по плануванню і забудові населених пунктів, згаданий листі, в управлінні містобудування та архітектури відсутній (а. с. 61).

В матеріалах справи міститься довідка Червоноградського МБТІ від 03.10.2001 (акт поточних змін) відповідно до якої, в домоволодінні по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_3 (посмертно) самовільно побудовано гараж розміром 5,40*4,25 м, літню кухню розміром 4,50 *3,00 м, сарай розміром 4,50*2,90м, нежитлову прибудові до будинку 3,68*9,20 кв.м., переобладнано кухню, коридор, у житлову кімнату; збільшена житлова площа на 10,7 кв. м. (а. с. 62).

В подальшому ОСОБА_1 здійснив усі необхідні дії та зареєстрував за собою право власності на спірне будинковолодіння.

Так, із листа КП ЛОР «Червоноградського МБТІ» №4539 від 19.08.2021, наданого на запит адвоката Огорілка Ю. В., установлено, що у зв`язку із значними змінами, виявленими при поточній інвентаризації будинковолодіння 03.02.2010, зокрема надбудови мансардного поверху (акт поточних змін від 10.02.2010) ОСОБА_1 звернувся до ЧМР про видачу свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_2 . 03.02.2011 виконкомом ЧМР ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

09 лютого 2011р. КП JIOP «ЧМБТІ» провело державну реєстрацію права власності на вищезгаданий будинок за ОСОБА_1 (а. с.111)

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради №15 від 31.01.2011р. «Про оформлення права власності на житлові будинки в м. Червонограді» було вирішено оформити право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 ( а. с. 54-56).

Також рішення про оформлення за ОСОБА_1 права власності на вищевказаний будинок було прийнято і КП JIOP «Червоноградське МБТІ» від 13.01.2011 (а. с. 58).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.02.2011 житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (міститься в реєстраційній справі, яку оглянуто в судовому засіданні, аркуш №6).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №526189 від 03.12.2008, ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,0600 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а. с. 99).

Також в матеріалах справи міститься технічний паспорт, виданий на ім`я ОСОБА_1 , від 18.12.2003 (а. с. 89-95) та будинкова книга на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 96-98).

Як встановлено судом, предметом позову у цій справі є визнання незаконним Рішення Виконавчого комітету від 16.12.2003 «Про узаконення / посмертно /самовільно збудованих чи переобладнаних будівель /приміщень/ на присадибних земельних ділянках в м. Червонограді», у якому позивач зазначає про порушення, на її думку, її майнових прав на спірний будинок, що може стати перешкодою у поділіспільного майна подружжя, а також сприяти визнанню спірного будинку особистою приватною власністю її колишнього чоловіка, не зважаючи на те, що він реконструйований та добудований ними спільно у шлюбі.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти Украї Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч.1 ст.16 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Оскільки відповідно до ст.16 ЦК України порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту, тому суд при вирішенні спору має надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, чи відповідає правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому слід зауважити, що оскарження правового акта індивідуальної дії можливе за наявності підтвердженого належними доказами факту порушення (невизнання або оспорювання) права на це майно.

Верховним судом у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.10.2019 у справі № 910/6642/18 зроблено висновок про стадійність захисту права, зокрема вказано на те, що під час вирішення господарського спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорення відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Отже, відсутність порушеного права у позивача зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування за своїм змістом та характеристиками є актом індивідуальної дії, оскільки передбачає конкретні приписи, які застосовуються одноразово, і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання (більше не створюватимуть будь-яких правових наслідків).

У свою чергу, акти індивідуальної дії породжують права та обов`язки тільки того суб`єкта, якому його адресовано. Відсутність у будь-кого прав чи обов`язків у зв`язку із оскарженним актом не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із відповідною позовною заявою.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки правовий акт індивідуальної дії, який адресований іншим аніж позивач особам та не передбачає виникнення у позивача будь-яких прав та обов`язків, не може бути нею оскаржений.

Верховний суд неодноразово наголошував що з`ясування матеріально правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскаржуваного рішення. Відтак висновки суду щодо правомірності оскаржуваного рішення не мають самостійного правового значення.

З огляду на вище наведене, відсутність у ОСОБА_2 права на звернення до суду є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374 ч.1 п.2, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кравчука П.І. - задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 вересня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1362 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23.03.2023 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.