КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 372/2885/23
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Бєлоус В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дубчак Лесі Сергіївни на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 вересня 2023 року (суддя Тиханський О.Б.) про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2

встановив:

у червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття дитиною, починаючи з дати пред`явлення заяви про видачу судового наказу до суду.

Мотивуючі свої вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що з 26 серпня 2000 року по 30 травня 2022 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник посилався на те, що син ОСОБА_3 проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні, що підтверджується актами обстеження на предмет реєстрації та проживання, а також було підтверджено дітьми при розгляді його позову про звільнення від сплати аліментів на дітей, а ОСОБА_2 в утриманні неповнолітнього сина жодної участі не приймає.

20 липня 2023 року суддею Обухівського районного суду Київської області видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 червня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 268грн 40 коп.

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про визнання

судового наказу від 20 липня 2023 року, виданого суддею Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/2885/23, таким, що не підлягає виконанню, та просила зупинити його виконання, посилаючись на те, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 5 грудня 2022 року по справі № 372/1138/22 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з нею постійно, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає 15 днів у матері та 15 днів у батька.

ОСОБА_2 стверджувала, що є встановленим та таким, що не підлягає доказуванню те, що молодша дитина - ОСОБА_3 , на утримання якого з неї стягнуто аліменти, проживає 15 днів на місяць з нею та 15 днів з ОСОБА_1 , крім цього старший син постійно проживає з нею, а тому, з урахуванням положень статей 180, 181 СК України та правої позиції, висловленої у постанові Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року по справі № 372/499/22, у неї відсутній обов`язок сплачувати аліменти.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21 вересня 2023 року заяву ОСОБА_2 задоволено, визнано судовий наказ від 20 липня 2023 року, виданий Обухівським районним судом Київської області у справі № 372/2885/23 за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини, таким, що не підлягає виконанню.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Дубчак Л.С. просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.

Представник заявника зазначає, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 5 грудня 2022 року було встановлено факт постійного проживання із ОСОБА_1 саме його молодшого сина - ОСОБА_3 , у той час як старший - ОСОБА_4 дійсно проживає у нього п`ятнадцять днів через п`ятнадцять днів.

Також представник заявника посилається на те, що ОСОБА_2 не надала суду жодного доказу, який би підтверджував факт проживання у неї молодшого сина ОСОБА_3 та його утримання нею.

Представник заявника вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на відсутність рішення про визначення місця проживання дитини, оскільки підставою для стягнення аліментів є саме фактичне проживання дитини з одним із батьків, факт чого може бути підтверджений іншими доказами, крім цього ОСОБА_3 вже виповнилось 16 років, а тому він може вільно обирати своє місце проживання.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Дубчак Л.С., які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Кулініченка Г.В., який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, стверджуючи, що факт проживання ОСОБА_3 у матері 15 днів на місяць встановлено рішенням суду, а тому додаткового доведення не потребує, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 26 серпня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 травня 2022 року. Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20 липня 2023 року суддею Обухівського районного суду Київської області видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не

більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 червня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Визнаючи судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 5 грудня 2022 року № 372/1138/22 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на дітей, а відтак факт постійного проживання сина ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 є недоведеним, а з наданих документів вбачається, що дитина проживає разом з матір`ю, а між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини.

Також суд першої інстанції зазначив, що заявницею обрано правильний спосіб захисту порушеного права, оскільки відсутні нововиявлені обставини, а наявні обставини свідчать про відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, наданим доказам та не ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Тобто, в межах розгляду саме заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, проте, не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків.

Вказаних положень суд першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_2 не врахував і фактично здійснив перегляд судового рішення.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, вбачається, що заявниця вважає, що у неї відсутній обов`язок сплачувати аліменти на сина ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , оскільки син проживає з нею 15 днів на місяць.

Отже, фактично ОСОБА_2 заперечує проти судового рішення - судового наказу про стягнення з неї аліментів, що не може бути предметом розгляду у порядку визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, так як це суперечить положенням статті 432 ЦПК України.

До заяви ОСОБА_2 не додала будь-яких доказів, що її обов`язок сплачувати аліменти на сина ОСОБА_3 припинився.

Посилання суду першої інстанції на рішення Обухівського районного суду Київської області від 5 грудня 2022 року № 372/1138/22 є необґрунтованим, оскільки у мотивувальній частині рішення суд зазначив, що за обставинами справи з батьком постійно проживає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а син ОСОБА_4 періодично проживає як з матір`ю, так і з батьком.

Вказані обставини також встановлені постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року, якою визнано таким, що не підлягає виконанню судовий наказ від 27 квітня 2022 року, виданий Обухівським районним судом Київської області у справі № 372/499/2022 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлена у судовому рішенні, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальність дає привілей учаснику справи повторно не доказувати такі факти для обґрунтування своїх вимог, а іншій стороні не дає права спростовувати ці факти між іншими засобами доказування.

Отже, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ про

стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, суд порушив норми процесуального права, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дубчак Лесі Сергіївни задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 вересня 2023 року скасувати, заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 536грн 80коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук