ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3218/23 Справа № 181/44/23 Суддя у 1-й інстанції - Філь О.Є. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, заінтересовані особи: Межівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області, ФОП ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Райська Т.М.

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

02 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову заінтересовані особи: Межівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області, ФОП ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Райська Т.М. Заявник просив, накласти заборону щодо вчинення певних дій, а саме: заборонити Межівській селищній раді вчиняти примусовий демонтаж тимчасової споруди (торгівельного павільйону), яка розташована на земельній ділянці площею 0,0040 га, кадастровий номер: :04:064:0019, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2023 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 17 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:064:0019, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено державним та приватним нотаріусам та реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії та/або вносити записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відчуження та реєстрації інших речових прав на земельні ділянки з кадастровим номером :04:064:0019, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії по забудові земельної ділянки з кадастровим номером :04:064:0019, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що передбачені ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Заборонено Межівській селищній раді Синельниківського району Дніпропетровської області проводити в примусовому порядку демонтаж тимчасової споруди (торгівельного павільйону), який належить ОСОБА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер: :04:064:0019, площею 0,0040 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію ухвали невідкладно направлено ОСОБА_2 до відома, приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Райській Тетяні Максимівні до відома, Межівській селищній раді - до виконання., заявнику до відома (а.с.41-43,47).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з огляду на таке.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктах 1, 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів, 02 січня 2023 року до районного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник адвокат Рябенко В.В., про забезпечення позову, заінтересована особа - Межівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що вона має намір звернутися до суду з немайновою позовною вимогою про визнання недійсним Протоколу про результати земельних торгів, що укладений на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки. При цьому, вказувала, що предметом позову, який буде поданий до суду, є визнання торгів та договору купівлі продажу земельної ділянки недійсними.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, а обсяг позовних вимог відповідає виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Однак, колегія суддів не може погодитися з обраним способом забезпечення позову шляхом накладення арешту, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача, або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Як вбачається із матеріалів справи, заявник, звертаючись до суду першої інстанції, не навів правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту. Не надав додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

Колегія суддів звертає увагу, що арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби, обмеженні права користування майном.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував вищевикладених обставин, не перевірив наявності правових підстав у позивача заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту.

Приймаючи до уваги, що між сторонами дійсно виник спір щодо земельної ділянки, яку передали з комунальної власності у приватну і заявник оспорює цю передачу, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, колегія суддів, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог шляхом заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, забудову чи демонтажу вищевказаного нерухомого майна.

Заборона відчуження спірного нерухомого майна не обмежить прав ОСОБА_2 на володіння вказаним нерухомим майном.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що ухвала суду підлягає частковому скасуванню в частині накладення арешту на земельну ділянку.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2023 року скасувати в частині накладення арешту на спірну земельну ділянку, а в частині заборони вчиняти дії залишити без змін.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2023 року скасувати в частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:064:0019, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині ухвалу суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: