П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 556/233/21

Провадження № 22-ц/4815/1/23

Головуючий у Володимирецькому районному суді

Рівненської області: суддя Іванків О.В.

Час, дата та місце постановлення ухвали суду:

о 16 год. 03 хв. 18 лютого 2021 року у см. Володимирець

Рівненської області

Повний текст складено: 23 лютого 2021 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

скаржник: Сарненська місцева прокуратура;

особа, рішення якої оскаржується,: Володимирецький районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів);

стягувач: Державне підприємство "Рафалівське лісове господарство";

боржник: ОСОБА_1 ;

за участі: прокурора Ковальчук Інни Леонідівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністесртва юстиції (м. Львів) на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 лютого 2021 року у цивільній справі за скаргою Сарненської місцевої прокуратури на постанову старшого державного виконавця Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів),

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року в суд звернулася Сарненська місцева прокуратура зі скаргою на рішення державного виконавця, де просила визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі державний виконавець; Володимирецький РВ ДВС) від 19 червня 2020 року про закінчення виконавчого провадження №61864340 з примусового виконання рішення Володимирецького районного суду від 29 серпня 2019 року у цивільній справі №556/1362/17.

Мотивуючи свої вимоги, зазначалося, що рішенням Володимирецького районного суду від 29 серпня 2019 року у справі №556/1362/17, що набрало законної сили, зобов`язано ОСОБА_1 привести до попереднього стану земельну ділянку лісогосподарського призначення, яка розташована в кварталі 45 виділу 29 на території Кідрівської сільської ради за межами населеного пункту, шляхом знесення самовільно збудованої будівлі та повернути самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 1,08 га постійному користувачу Державному підприємству "Рафалівське лісове господарство" (далі ДП "Рафалівський лісгосп"). Виконавчий лист на примусове виконання судового рішення було скеровано до Володимирецького РВ ДВС 16 квітня 2020 року. Наступного дня державний виконавець відкрив виконавче провадження, а згодом постановою від 06 травня 2020 року відклав його до 21 травня 2020 року, надіславши постанову боржнику. 22 травня 2020 року державним виконавцем складено акт, відповідно до якого ОСОБА_1 , без поважних причин не виконав рішення суду, у зв`язку з чим на боржника накладено штраф. В подальшому начальником Володимирецького РВ ДВС направлено повідомлення до Володимирецького ВП Вараського ВП ГУНП в Рівненській області про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення. Постановою старшого державного виконавця від 19.06.2020 виконавче провадження закінчене на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон). Проте місцева прокуратура вважала цю постанову державного виконавця незаконною, адже при її винесенні не дотримано вимоги ч. 1 п.п. 14, 18 та 19 ч. 2 ст. 18 Закону. Зверталася увага на те, що державним виконавцем не було вжито заходів щодо примусового виконання рішення суду, боржник жодного разу не викликався, пояснення в боржника не відбирались, а причини невиконання рішення суду державним виконавцем не з`ясовувались. В ході здійснення виконавчого провадження старшим державним виконавцем не встановлювалось, чи використовується боржником земельна ділянка та у якому стані вона перебуває. Також державним виконавцем не направлялися запити задля отримання інформації про внесення до Державного земельного кадастру змін до відомостей щодо земельної ділянки, яка підлягає поверненню. Крім того, не з`ясовувалися фактичні дані, що перешкоджають поверненню земельної ділянки стягувачу та реальному виконанню рішення суду. Прокуратура не погоджувалася з підставами, які, на думку державного виконавця, спонукали до закінчення виконавчого провадження, а саме, що рішення суду не може бути виконано без участі боржника. На переконання скаржника, державний виконавець не позбавлений можливості вчинити дії по виконанню вказаного рішення шляхом укладення договору з підрядною організацією суб`єктом господарювання.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 лютого 2021 року скаргу задоволено.

Визнано постанову старшого державного виконавця Володимирецького РВ ДВС Годунок В.М. від 19 червня 2020 року про закінчення виконавчого провадження №61864340 з примусового виконання рішення Володимирецького районного суду від 29 серпня 2019 року № 556/1362/17 незаконною та скасовано її.

На ухвалу суду Володимирецьким РВ ДВС подано апеляційну скаргу, де покликається на її незаконність та необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалось, що скарга не відповідає встановленим процесуальним законодавством формі та змісту, а подано її було з порушенням десятиденного строку оскарження. Стверджувалося, що копію оскаржуваної постанови державного виконавця було надіслано сторонам в день її винесення, тобто 19 червня 2020 року. При цьому прокуратура мала можливість ознайомитись з ходом виконавчих дій в будь-який час в автоматизованій системі виконавчого провадження. Заявник вважав, що постанова про закриття кримінального провадження від 23 червня 2020 року щодо умисного невиконання рішення суду доводить правомірність рішення щодо завершення виконавчого провадження. Посилається на те, що вимога про повернення земельної ділянки є вимогою немайнового характеру, а тому повернення самовільно зайнятої земельної ділянку без участі самого божника неможливо. Державним виконавцем під час виконання рішення суду вчинено дії, передбачені Законом, зокрема винесено постанови про накладення штрафу, про накладення штрафу в подвійному розмірі, про стягнення з боржника виконавчого збору, а також про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. Ці виконавчі документи фактично виконані, кошти стягнуті в повному обсязі. В ході виконання рішення суду до боржника застосовувались заходи примусового характеру, а саме арешт коштів та майна. Зважалося й на те, що ДП "Рафалівський лісгосп" надано лист від 16 лютого 2021 року, де повідомлено, воно не є користувачем спірної земельної ділянки і підстав для її повернення стягувачу немає.

З наведених підстав просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні скарги Сарненської місцевої прокуратури на постанову державного виконавця.

У поданому відзиві Вараська окружна прокуратура просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. На її переконання, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про додержання прокурором процесуальних строків, адже матеріали справи не містять інформації про дату вручення копії постанови державного виконавця сторонам та прокурору. Також не доводить, а спростовує правомірність оскаржуваного рішення державного виконавця, факт закриття кримінального провадження, оскільки закрито його було з підстав поважності причин невиконання рішення суду боржником.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи виконавчої служби, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як встановлено судом, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 серпня 2019 року задоволено позов керівника Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі Рівненської державної обласної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ДП "Рафалівський лісгосп"; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Спеціалізований сільськогосподарський виробничий кооператив "Селянський ліс"; про зобов`язання вчинити дії.

Зобов`язано ОСОБА_1 привести до попереднього стану земельну ділянку лісогосподарського призначення, що розташована в кварталі 45 виділ 29 на території Кідрівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області за межами населеного пункту, шляхом знесення самовільно збудованої будівлі та повернути самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 1, 08 га постійному користувачу ДП "Рафаліський лісгосп".

В подальшому постановою Рівненського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Отже, рішення Володимирецького районного суду Рівненської області набрало законної сили 25 лютого 2020 року, а 17 квітня 2020 року через відкриття виконавчого провадження його було звернуто до примусового виконання.

Згодом, 19 червня 2020 року, державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №61864340 з виконання судового рішення.

Мотивом для закінчення виконавчого провадження було невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, що спонукало до направлення органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

При цьому постановою начальника слідчого відділення Володимирецького відділення поліції розпочате за результатами розгляду подання начальника Володимирецького РВ ДВС кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

Вважаючи, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження суперечить вимогам закону, у лютому 2021 року в суд звернулася Сарненська місцева прокуратура з відповідною скаргою в порядку розділу VІІ "Судовий контроль за виконанням судових рішень" Цивільного процесуального кодексу України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд попередньої інстанції виходив із того, що рішення суду може бути виконане без особистої участі боржника, оскільки приведення земельної ділянки в попередній стан можливо бути виконане і спеціалізованою організацією або спеціалістами.

Також без участі боржника після приведення земельної ділянки в попередній стан її може бути повернуто постійному користувачу.

Щодо порядку виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, то ст. 63 Закону визначено, відповідно до частин першої-третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до наведеної норми повторне невиконання боржником рішення суду, яке може бути виконано без його участі, має наслідком надіслання державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Водночас, у разі невиконання рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника, державний виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Завданням виконавчого провадження є, зокрема примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у т.ч. застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання - виконати вимоги виконавчого документа.

Нормами Закону передбачено послідовність дій державного виконавця у процедурі примусового виконання виконавчого документа.

Водночас лише дотримання державним виконавцем процедури послідовності таких дій не достатньо для винесення органом державної виконавчої служби постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч.1 ст. 39 Закону у разі невиконання судового рішення боржником, адже це суперечить принципу ефективності процедури виконавчого провадження.

Це означає, що державний виконавець зобов`язаний довести, що під час чергової перевірки боржника на предмет виконання ним виконавчого документа, він максимально вжив усіх заходів примусового характеру, оскільки виконавче провадження не може бути закінчене лише з міркувань дотримання державним виконавцем черговості дій у процедурі примусового виконання судового рішення, визначеної Законом.

Вичерпний перелік обставин, за яких виконавче провадження закінчується з підстав, що не пов`язані з досягненням мети виконавчого провадження - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, визначеним Законом.

Тому аналіз положень п. 11 ч.1 ст. 39 Закону у системному зв`язку з ч. 3 ст. 63 Закону дає підстави для висновку, що якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.

Проте невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вичерпання заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Так, рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 серпня 2019 року хоча і має зобов`язальний характер, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені обставини невиконання його у добровільному порядку.

При вирішенні процесуального питання необхідно враховувати й те, що ст. 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Як правильно зважав на це скаржник, факт закриття кримінального провадження лише доводить поважність невиконання рішення суду у визначений строк боржником, а не неможливість його виконання.

Очевидно, що державний виконавець міг без участі боржника організувати дії, спрямовані на знесення самовільно збудованої будівлі, за допомогою залучених відповідних осіб та техніки.

Також звертається увага на те, що матеріали справи не містять доказів одержання постанови про закінчення виконавчого провадження Сарненською місцевою прокуратурою, що унеможливлює встановлення пропуску нею процесуального строку звернення до суду зі скаргою.

З приводу доданого до апеляційної скарги повідомлення директора ДП "Рафалівський лісгосп" від 16 лютого 2021 року, в якому йдеться про відсутність будь-якого матеріально-правового інтересу стягувача до боржника, то апеляційним судом цей документ відхиляється, оскільки його на час виникнення правовідносин, а саме винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, не існувало і неправомірності постанови державного виконавця він спростовувати не може.

Виконавче провадження було закінчено з підстав, визначених п. 11 ч.1 ст. 39 Закону, а саме надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 63 Закону, а тому до з`ясування судами підлягали обставини, пов`язані з наявністю підстав у державного виконавця для закінчення провадження в порядку зазначеної правової норми, в т.ч. чи дійсно рішення суду не могло бути виконано без участі боржника та чи вжито усіх заходів примусового характеру.

Разом з тим питання про відмову стягувача від примусового виконання судового рішення, затвердження мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення, відсутності заінтересованості стягувача до боржника тощо виходить за межі розгляду поданої Сарненською місцевою прокуратурою скарги.

Отже, доводи апеляційної скарги не спонукають до скасування оскаржуваної ухвали, частина з них уже були предметом дослідження та перевірки попереднім судом і фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів й тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у зручний спосіб, який має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Приходячи до переконання про залишення оскаржуваної ухвали без змін, колегія суддів також бере до уваги те, що ухвалою Рівненського апеляційного суду від 13 липня 2021 року провадження у цій справі зупинено (згодом поновлено 09 травня 2023 року) до вирішення судом першої інстанції заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа ВП №61864340, яким відповідно до рішення Володимирецького районного суду від 29 серпня 2019 року ОСОБА_1 зобов`язано привести до попереднього стану земельну ділянку лісогосподарського призначення та повернути її ДП "Рафалівський лісгосп", таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Володимирецького районного суду від 02 вересня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 28 лютого 2023 року Рівненським апеляційним судом відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на вказану ухвалу, тобто дане судове рішення набрало законної сили.

Ухвалою суду першої інстанції зроблено висновки про те, що не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та обставина, що після постановлення судового рішення під час його примусового виконання внаслідок змін у чинному законодавстві змінився постійний користувач земельної ділянки.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції ураховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім цього, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Повно та правильно з`ясувавши обставини справи і встановивши, що при вирішенні процесуального питання до застосування підлягають норми права, на застосуванні яких наполягав скаржник, суд першої інстанції обґрунтовано визнав постанову старшого державного виконавця протиправною та скасував її.

Справедливість, добросовісність і розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного судового рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення, а ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 лютого 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В.Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М.Ковальчук

Повний текст постанови складено: 09.05.2023