Дата документу 01.05.2023 Справа № 317/2856/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/2856/22 Головуючий у 1-й інстанції: Ткаченко М.О.
Провадження № 22-ц/807/815/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Руденка Костянтина Васильовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 24 січня 2023 року (повний текст рішення складено26 січня 2023 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11.03.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та ОСОБА_1 було укладено договір № 7-1, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 5 000 гривень строком на 30 днів шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування та 4% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.

Кредитні кошти були відправлені відповідачу на платіжну картку, емітовану АТ «КБ «Приватбанк», що підтверджується чеком від 11.03.2021 року.

01.07.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено Договір відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М від 01.07.2021 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 7-1 від 11.03.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».

Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає.

Станом на 11.11.2022 року заборгованість відповідача становить 18 300 гривень, що складається з:

- 5 000 гривень - заборгованість за кредитом;

- 3 300 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 11.03.2021 року по 10.04.2021 року (включно);

- 10 000 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 11.04.2021 року по 30.05.2021 року (включно).

Посилаючись на зазначені обставини, представник ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором № 7-1 від 11.03.2021 року станом на 11.11.2022 року в розмірі 18 300 грн., яка складається з: 5 000 грн. - заборгованість за кредитом; 3 300 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 11.03.2021 року по 10.04.2021 року (включно); 10 000 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 11.04.2021 року по 30.05.2021 року; а також судові витрати: судовий збір за подання позову у розмірі 2 481 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 9 000 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 24 січня 2023 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за Договором № 7-1 від 11.03.2021 року станом на 11.11.2022 року у розмірі 8 300 грн., яка складається з: 5 000 грн. - заборгованість за кредитом, 3 300 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 11.03.2021 року по 10.04.2021 року (включно).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» судовий збір у розмірі 1 125,38 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат Руденко К.В. в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неправильно застосовані норми матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути судові витрати: судовий збір за подання позову у розмірі 2 481 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 9 000 грн. Крім того, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду в сумі 3 721,50 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 12 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що п. 3.3. кредитного договору встановлено розмір процентної ставки відповідно до ч. 2. ст. 625 Цивільного кодексу України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Позивачем у позовній заяві було зазначено про те, що заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 11.04.2021 року по 30.05.2021 року (включно) становить 10 000 грн. саме відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, проте судом першої інстанції було це проігноровано. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, проте відповідачем зобов`язання за Договором № 7-1 від 11.03.2021р. не виконано.

Також, представник ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» - адвокат Руденко К.В. зазначає в апеляційній скарзі, що судом було безпідставно зменшено понесені витрати на професійну правничу допомогу з 9 000 грн. до 3 000 грн. Так, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем було долучено до позовної заяви: завірену копію договору № 02/06/2022 від 02.06.2022р. про надання юридичних послуг; завірену копію Свідоцтва № 2412 від 23.10.2018 року; завірену копію довіреності, виданої TOB «ФК «Ріальто» адвокату Руденку К.В.; завірену копію акту приймання-передачі наданих послуг № 6/01 від 26.09.2022 року; завірену копію платіжного доручення про сплату витрат на правову допомогу. Вважає суму витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 9 000 грн. співмірною із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Копія апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів, копія ухвали про відкриття апеляційного провадження направлені відповідачу за зареєстрованою адресою її місця проживання, отримані ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження також отримана ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» N 675-VIII від 03.09.2015 року (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11.03.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 було укладено договір № 7-1, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» надало відповідачу кредит у сумі 5 000 гривень строком на 30 днів шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ «КБ «Приватбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4,0 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3 цього договору (а.с. 11-12).

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 5 000 гривень, що підтверджується чеком від 11.03.2021 року (а.с. 10).

Згідно із витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua, встановлено, що анкета-заява на кредит № 785065 від 11.03.2021 року ОСОБА_1 одобрена 11.03.2021 року, погоджені умови кредитування: кредит на суму 5 000,00 грн., на строк 30 днів, ставка процентів: 2.2 за кожен день користування, річна ставка 803%, платіжна картка позичальника, на яку має бути перерахована сума кредиту: НОМЕР_2, банк, що випустив картку: АТ «КБ «Приватбанк» (а.с. 14).

Відповідно до витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua, хронології дій щодо укладання кредитного договору № 7-1 від 11.03.2021 року встановлено, що 11.03.2021 року сторони вчинили дії для укладення електронного кредитного договору, та 11.03.2021 року позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт) та кредитні кошти перераховано на картку позичальника (а.с. 15).

З довідки ТОВ «Девелопмент Інновейшинс» від 11.11.2022 року вих. № 68833 встановлено, що смс-повідомлення від альфа-імені « MONETKA » з текстом «Для подтверждения согласия с условиями Договора введите 229608» було доставлено на номер НОМЕР_1 за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 11.03.2021 року о 17:17:22 год. (а.с. 16).

Відповідно до Договору про відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М та Витягу з Акту приймання-передачі прав № 1 від 01.07.2021 року до Договору відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М від 01.07.2021 року встановлено, що право вимоги за договором № 7-1 від 11.03.2021 року, позичальник ОСОБА_1 , перейшло від ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» до ТОВ «ФК «Ріальто» (а.с. 34, 35-36, 37).

Суд дійшов вірного висновку, що договір № 7-1 від 11.03.2021 року, укладений між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 , підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто, належними та допустимими доказами підтверджено укладання спірного правочину, а тому вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими.

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по договору № -1 від 11.03.2021 року станом на 11.11.2022 року загальна сума заборгованості складає: 5 000 гривень - заборгованість за кредитом; 3 300 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 11.03.2021 року по 10.04.2021 року (включно); 10 000 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 4 % за кожен день користування кредитом за період з 11.04.2021 року по 30.05.2021 року (а.с. 13).

Надаючи оцінку щодо нарахування позивачем відсотків після закінчення строку кредитування, суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Згідно з пунктами 1.1. - 1.4. умов договору, товариство надає позичальникові грошові кошти (кредит) в розмірі 5 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору.

Процентна ставка за користування кредитом - 2,2% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору.

Строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі - Правила), які розміщені на сайті monetka.ua.

Відповідно пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 4,0 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору.

У п.п. 5.2-5.2.2 позичальник, підписуючи даний договір, засвідчив, що ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом договору, додатків до нього та Правил і зобов`язується їх дотримуватись; інформація, надана товариством, забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги за цим договором без нав`язування її придбання.

Згідно п. 4.14 Правил впродовж терміну договору позичальник має право продовжити строк його дії (зробити пролонгацію), сплативши нараховані % по кредиту (до закінчення терміну договору), при цьому, продовження відбувається на строк, зазначений у договорі при отримання кредиту, та діє з дати сплати нарахованих %. Також, для продовження договору можливо скористатися послугою пролонгації «за комісію», сплативши комісію, яка відображена в особистому кабінеті. Строк пролонгації договору «за комісію» становить 7 або 14 днів.

Судом вірно встановлено, що строк дії договору № -1 від 11.03.2021 року сторонами визначений 30 днів, якщо позичальник не виявить наміру пролонгувати даний договір (п. 1.3 договору). В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення позичальником ОСОБА_1 таких дій, які обумовлені в п. 4.14 Правил, отже, договір кредиту від 11.03.2021 року не був пролонгований та закінчив свою дію 10.04.2021 року.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов правильного висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» підлягає стягненню заборгованість за Договором № 7-1 від 11.03.2021 року станом на 11.11.2022 року у розмірі 8 300 грн., яка складається з: 5 000 грн. - заборгованість за кредитом, 3 300 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 11.03.2021 року по 10.04.2021 року (включно).

Щодо вимог позивача про стягнення із ОСОБА_1 процентів за кредитом у розмірі 10 000 грн., нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань після спливу строку кредитування, то в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Вимог про стягнення відсотків згідно із ст. 625 ЦК України позивачем в даному позові заявлено не було.

Пункт 3.3. договору чітко передбачає нарахування відсотків за підвищеною ставкою - 4,0% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом, а не за кожен день прострочення, та у разі пролонгації договору.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що доводи позивача про те, що п. 3.3 кредитного договору встановлено розмір процентної ставки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, є неприйнятними.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом було безпідставно зменшено понесені витрати на професійну правничу допомогу з 9 000 грн. до 3 000 грн., спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Колегія погоджується з судом першої інстанції, що за обставинами даної справи предметом судового розгляду є позовні вимоги ТОВ «ФК «Ріальто» про стягнення заборгованості за кредитним договором, які були задоволені частково, а тому і витрати на професійну правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи обсяг наданих представником позивача - адвокатом Руденком К.В. послуг, співмірність наданих послуг та суми виплаченого гонорару, те, що справу було розглянуто у спрощеному позовному провадженні, що позов задоволено частково та відповідач заперечував проти задоволення у повному обсязі витрат на правничу допомогу, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на надання професійної правової допомоги у розмірі 3 000 грн.

Висновок суду по суті вирішеного спору є правильним, законним та обґрунтованим, підтверджується матеріалами справи, а доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга зводиться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Руденка Костянтина Васильовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 24 січня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 01 травня 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко