Справа № 166/55/23 Головуючий у 1 інстанції: Фазан О. З.
Провадження № 22-ц/802/419/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Бовчалюк З. А., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 14 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалася на те, що з 31 липня 2020 року вони з відповідачем ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також позивач вказувала, що вони з відповідачем проживають окремо. Малолітня дочка проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. З часу народження дочки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує лише відповідну соціальну допомогу, інших доходів немає.

Крім того, позивач зазначала, що відповідач ОСОБА_2 як працездатна особа має можливість надавати матеріальну допомогу їй на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дочкою ОСОБА_3 трьох років.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 14 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , на її утримання у твердій грошовій сумі 1 824 грн. щомісячно, з дня звернення до суду та до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, під час ухвалення оскаржуваного рішення, не було надано належну правову оцінку встановленим обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, щодо його можливості як особі з інвалідністю третьої групи від загального захворювання сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням вимог статті 369 цього Кодексу.

Дослідивши обставини справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_1 як дружина відповідача має право на утримання від останнього аліментів до досягнення дитиною трьохрічного віку, у твердій грошовій сумі, що становить 1824 грн.

Такий висновок суду є правильним.

Встановлено, що з 31 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано Ратнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), серія НОМЕР_1 .

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серій НОМЕР_2 , виданого Ратнівським районним відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у подружжя народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також встановлено, що сторони по справі подружні стосунки не підтримують та проживають окремо. Дочка ОСОБА_3 проживає разом з позивачем ОСОБА_1 , яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, та перебуває на її утриманні і ці обставини не заперечує відповідач.

Відповідач ОСОБА_2 являється особою з інвалідністю третьої групи від загального захворювання, офіційно не працює, сплачує аліменти на двох дітей, заборгованості по сплаті аліментів немає.

Згідно із ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія , доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2 684 гривні.

Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з частинами 2, 4 ст. 84 цього Кодексу дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави вважати, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання аліментів від чоловіка незалежно від її матеріального стану, до досягнення дитиною трирічного віку, у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, тобто від його можливості надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_2 вказував, що він не в змозі сплачувати аліменти на дружину у розмірі, який визначив суд.

Однак, довідки про доходи чи інших належних та допустимих доказів на підтвердження свого матеріального стану і неможливості сплачувати аліменти на дружину, крім довідки про третю группу інвалідності від загального захворювання відповідач суду не надав.

Таким чином, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку, що позивач ОСОБА_1 як дружина відповідача, з якою проживає їх малолітня дитина, має право на утримання від відповідача ОСОБА_2 аліментів до досягнення дитиною трьох років, а останній спроможний надавати їй таку матеріальну допомогу.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність рішення, що оскаржується.

Керуючись ст.ст. 12, 80, 81, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 14 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді