КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року

м. Київ

справа №761/12536/22

провадження №22-ц/824/3377/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «АПК «Агрорент»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року у складі судді Савицького О.А.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АПК «Агрорент» про стягнення грошової допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся в суд з указаним позовом, в якому просив:

стягнути з ТОВ «АПК «Агрорент» на користь ОСОБА_1 невиплачену при звільненні допомогу за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання, за рахунок коштів роботодавця, у розмірі 1 508, 85 грн;

зобов`язати ТОВ «АПК «Агрорент» подати до Правобережного відділення Фонду соціального страхування України заяву-розрахунок з нарахованими сумами допомоги з тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 за період з 25 листопада 2021 року по 08 грудня 2021 року;

стягнути з ТОВ «АПК «Агрорент» середній заробіток за весь час затримки при звільненні за період з 14 грудня 2021 року по день прийняття судом рішення у справі за вказаним позовом;

стягнути з ТОВ «АПК «Агрорент» понесені судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року заяву представника позивача задоволено, закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення грошової допомоги та зобов`язання вчинити дії, а також стягнуто з відповідача на користь позивача згідно частини третьої статті142 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 984,80 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Оскільки у день звільнення відповідач у порушення вимог статті 116 КЗпП України не розрахувався з ним та не виплатив усі належні йому суми, а також не подав відповідні відомості по застрахованій особі до органів Фонду соціального страхування України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

На підставі викладеного, позовні вимоги просив задовольнити.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «АПК «Агрорент» на користь ОСОБА_1 2 501,25 грн, з яких: 1 508,85 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку; 992,40 грн - судові витрати по сплаті судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з указаним заочним рішенням, 28 листопада 2022 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення суду першої інстанції в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, збільшивши цей розмір з 1 508, 85 грн до 73 506,30 грн.

Вважає, що висновки суду першої інстанції, наведені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги та дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для присудження позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції не в повній мірі врахував усі обставини справи для забезпечення захисту права позивача на одержання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дотриманням справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Наголошує на тому, що відповідач не бажав відновлювати порушене право позивача, аж до поки факти порушення трудового законодавства не стали предметом спору в указаній справі.

Зазначає, що відповідач відзиву до суду не подавав, допущене порушення прав та інтересів позивача не оспорював, та, як наслідок, не просив зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки спору у цій справі.

Звертає увагу, що позивач проживає на тимчасово окупованій території, починаючи з березня 2022 року по теперішній час, у зв'язку з чим зазначена виплата матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності мала істотне значення для позивача.

На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував зазначених обставин та дійшов помилкового висновку про істотне зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

08 березня 2023 року представник відповідача ТОВ «АПК «Агрорент» - Подать А.В. направив на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні вимог, що заявлені в апеляційній скарзі та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу. Зазначає, що суд першої інстанції прийняв до уваги всі фактичні обставини справи та прийняв обґрунтоване рішення, зменшивши розмір компенсації, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що з боку відповідача має місце порушення встановленого законом строку для виплати належної позивачу компенсації тимчасової непрацездатності.

Разом з тим, суд, установивши очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку 63 975,24 грн зі встановленим розміром заборгованості 1 508,85 грн, який перевищує його більш, ніж в сорок два рази, характер цієї заборгованості, дії позивача та відповідача, врахувавши принципи справедливості і пропорційності, обставини справи, які мають юридичне значення та наведені вище критерії, зменшив заявлену суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з 63 975,24 грн до 1 508,85 грн.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що з 14 червня 2019 року ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах та займав посаду оператора технологічного устаткування в спорудах захищеного ґрунту 5 розряду, а з 13 грудня 2021 року був звільнений із займаної посади з підстави, передбаченої частиною першою статті 38 КЗпП України, згідно з наказом № 53-К від 13 грудня 2021 року, що підтверджується відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач в день звільнення позивача не провів з ним розрахунок, зокрема не виплатив нараховану компенсацію тимчасової непрацездатності за перші 5 днів у сумі 1 508,85 грн, а також не подав відповідні відомості по застрахованій особі до органів Фонду соціального страхування України.

14 липня 2022 року відповідачем подано до Правобережного відділення ФСС України у м. Києві інформацію щодо позивача про суму нарахованого матеріального забезпечення по листку непрацездатності за період з 25 листопада 2021 року по 08 грудня 2021 року та 13 серпня 2022 року перераховано на картковий рахунок позивача належну компенсацію тимчасової непрацездатності.

Відповідно до частини першої статті 47 та частини першої статті 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, зважаючи на викладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що з боку відповідача ТОВ «АПК «Агрорент» має місце порушення встановленого законом строку для виплати належної позивачу компенсації тимчасової непрацездатності.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Як убачається з наданого позивачем розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, здійсненого у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, сума середнього заробітку за час затримки виплати належної позивачу суми компенсації з 14 грудня 2021 року по 03 жовтня 2022 року (дата ухвалення рішення) становить 63 975,24 грн (301,77 грн - середньоденна заробітна плата Х 212 робочих дні).

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зважаючи на викладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню з 63 975,24 грн до 1 508,85 грн з огляду на її очевидну неспівмірність із встановленим розміром заборгованості, оскільки вона перевищує заборгованість більше, ніж в сорок два рази.

При цьому, зменшуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції врахував характер цієї заборгованості, дії позивача та відповідача, виходив з принципів справедливості і пропорційності, обставин цієї справи, які мають юридичне значення та наведених вище критеріїв, у зв`язку з чим дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог частково.

На підставі викладеного, колегія доходить висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевим судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «28» березня 2023 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик