ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 390/763/21

провадження № 22-ц/4809/614/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Варакіна Н. Б.) від 21.02.2023,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

28.05.2021 ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Качмар Анна Іванівна, звернулася з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідач, страховик) про стягнення страхового відшкодування з урахуванням процентів за прострочення виконання зобов`язання та пені.

Позов обґрунтовано тим, що 02.08.2020 близько 23:55 на автодорозі Київ-Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 21061» р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , та автомобіля марки «DaewooLanos» р.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 . В результаті зіткнення транспортних засобів пасажир автомобіля марки «ВАЗ 21061» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 загинув на місці пригоди.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ТДВ СК «Альфа-Гарант», поліс № 191300738.

20.08.2020 від імені матері загиблого ОСОБА_5 , батька загиблого ОСОБА_6 , дружини загиблого ОСОБА_1 та доньки загиблого ОСОБА_7 на адресу страховика надіслано заяву про виплату страхового відшкодування.

Загальна сума страхового відшкодування за цим страховим випадком складає 226704,00 грн, з яких 170028,00 грн відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника.

Листом № 12/1918 від 12.05.2021 ТВД СК`Альфа-Гарант» повідомило про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування обумовленого втратою годувальника в розмірі 50% від середнього заробітку загиблого ОСОБА_4 із щомісячним перерахуванням до досягнення дитиною ОСОБА_7 вісімнадцяти років або вичерпання ліміту.

Позивач вважає, що відповідач прийнятого рішення про виплату лише 50% страхового відшкодування не навівши відповідного обгрунтування.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає, що воно суперечить ст. 27.2 та 36.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1200 ЦК України, оскільки розмір регламентної виплати утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законом на день настання страхового випадку.

Станом на час настання ДТП, тобто на 02.08.2020, розмір мінімальної заробітної плати, яка визначена законом, становив 4723 грн, а тому розмір страхового відшкодування мав би становити: 4723,00 х 36 = 170028,00 грн.

30.04.2021 відповідач сплатив перший платіж відшкодування у розмірі 15766,69 грн, другий - 17.05.2021 у розмірі 1970,84 грн.

На думку позивача, виплата страхового відшкодування у такому розмірі є незаконною, оскільки ця сума є меншою ніж 36 мінімальних заробітних плат.

На час звернення до суду, на переконання позивача, недоотриманим залишається страхове відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, належне ОСОБА_7 , у розмірі 152290,47 грн.

Під час провадження у справі в суді першої інстанції представник позивача адвокатом Качмар А. І. подала заяви про зміну розміру позовних вимог, а саме: від 19.10.2021, від 08.12.2021 та від 31.01.2022.

Остаточно позивач просив суд стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , що діє як законний представник малолітньої ОСОБА_7 , страхове відшкодування у розмірі 134552,91 грн, пеню у розмірі 17828,70 грн, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 3197,05 грн, інфляційні витрати у розмірі 5343,61 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн (т. 1, а. с. 1 5, 62 63, 80 82, 90 92).

2.Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.02.2023 позов ОСОБА_1 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» задоволено. Суд ухвалив стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 134552,91 грн, пеню у розмірі 17828,70 грн, 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 3197,05 грн, інфляційні витрати у розмірі 5343,61 грн та 10000,00 грн компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, суд стягнув з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь держави судовий збір в розмірі 1609, 22 грн.

Суд мотивував своє рішення тим, що за змістом ст. 1200, абз. 1 ч. 1 ст. 1202 ЦК України, п. 27.2, п. 27,5 ст. 27, п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право, а не обов`язок страховика відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. Однак, виходячи з найкращих інтересів дитини, ОСОБА_7 , суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення усієї суми страхового відшкодування, а також індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (т. 1, а. с. 150 153).

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.02.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На переконання апелянта, суд першої інстанції порушив норми процесуального і неправильно застосував норми матеріального права, а тому ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.

Зокрема, суд:

-безпідставно вказав, що порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, не передбачає виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати, тому помилково вважав, що з відповідача має бути стягнуто невиплачену суму страхового відшкодування на утримання дитини однією сумою;

-виклав суперечливі висновки щодо наявності/відсутності обов`язку страховика сплатити страхове відшкодування разовим платежем;

-не врахував, що норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, встановлюють право, а не обов`язок страховика, виплати страхове відшкодування одноразовим платежем. Розмір одноразової виплати не може бути більшим ніж за три роки. При цьому заявник має навести підстави, з якими пов`язана необхідність виплати одноразовим платежем, а страховик, свою чергою, надати оцінку наведеним обставинам та ухвалити відповідне рішення. Суд не врахував, що позивач не навів обставин, якими обґрунтовує свою вимогу про одноразову виплату всієї суми відшкодування;

-не взяв до уваги всіх сум, які виплатив страховик на відшкодування завданої шкоди. Станом на 27.04.2023 сума здійснених страхових виплат становила 63383,68 грн з передбачених 170028,00 грн. Решту, 106644,32 грн, буде виплачено щомісячними платежами відповідно до норм закону (т. 1, а. с. 156 157, 167 - 171).

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Позивачка ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Качмар Анна Іванівна, подала до суду відзив на апеляційну скаргу у якому викладено незгоду з доводами та вимогами апелянта, зокрема:

-спірні правовідносини сторін регулюються виключно відповідними нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним відносно норм ЦК України, а тому, саме норми цього Закону має застосовувати суд при вирішенні спору. Позиція апелянта щодо застосування до правовідносин сторін норм ст. 1200, ст. 1202 ЦК України безпідставна;

-згідно з п. 27.5. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» допускається можливість виплати страхового відшкодування у вигляді одноразово у повному розмірі, що не перевищує страхову суму за таку шкоду;

-мінімальний розмір страхового відшкодування, встановлений п. 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», становить 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законом на день настання страхового випадку. Позивач не оспорює визначений страховиком загальний розмір відшкодування завданої утриманцю потерпілого шкоди внаслідок втрати годувальника, а просив суд стягнути страхове відшкодування однією сумою з огляду на інтереси дитини, обумовлені економічною ситуацією, характерною ознакою якої є тенденція до знецінення грошових коштів та зростання середнього рівня споживчих цін;

-страховик зобов`язаний був виплати страхове відшкодування у повному обсязі продовж 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, що передбачено ч. 36.2. Закону, а так, як він свій обов`язок у встановлений строк не виконав, то зобов`язаний сплатити борг з урахуванням індексу інфляцій та трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення.

На думку представника позивача, місцевий суд на підставі досліджених доказів детально встановив обставини справи, дав їм правову оцінку та вирішив спів відповідно до закону. Ухвалене судом рішення відповідає принципу верховенства права та вимогам мотивованості судового акту (т. 1, а. с. 235 242).

5.Короткий зміст позицій сторін у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Учасники справи були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи, зокрема 18.12.2023, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень: 852, 279 (т. 2, а. с. 47, 48).

При цьому судова повістка, яку суд надіслав позивачці ОСОБА_1 за вказаною нею адресою: АДРЕСА_1 , повернута до суду 06.12.2023. Згідно з довідкою оператора поштового зв`язку від 04.12.2023, причина повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». За такої обставини, відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою їй 04.12.2023.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 14.12.2023 задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Качмар Анни Іванівни про її участь у судовому засіданні 18.12.2023 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (т. 2, а. с. 51 52).

У призначений час 18.12.2023 представник апелянта ТДВ СК «Альфа-Гарант» у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. До судового засідання, у якому суд розгляну справі по суті, представник апелянта ОСОБА_8 надіслала суду додаткові пояснення про сплату страховиком страхового відшкодування помісячно з травня по листопад 2023 року по 1980,74 грн на місяць, просила долучити до справи докази сплати.

Позивачка ОСОБА_1 особисто до суду не з`явилася, а її представник адвокат Качмар Анна Іванівна у день судового засідання письмово повідомила суд про неможливість прибути до Кропивницького апеляційного суду та технічну неможливість забезпечити свою участь у справі в режимі ВКЗ. У зв`язку із цим представник позивача просив суд розглянути справу за його відсутності, вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (т. 2, а. с. 56).

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11 з урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

02.08.2020 близько 23:55 на автодорозі Київ-Дніпро трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 21061» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «DaewooLanos» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . В результаті зіткнення пасажир автомобіля марки «ВАЗ 21061» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 загинув на місці пригоди.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ТДВ СК «Альфа-Гарант», поліс № 191300738.

Листом № 12/1918 від 12.05.2021 ТВД «СК» Альфа-Гарант» повідомило ТОВ «Центр Автовиплат Поліс», як представника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , про прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування дитині ОСОБА_7 у зв`язку з втратою годувальника, її батька ОСОБА_4 , в розмірі 50% від середнього заробітку загиблого із щомісячним перерахуванням до досягнення вісімнадцяти років ОСОБА_7 або вичерпання ліміту страхової відповідальності.

30.04.2021 ТВД «СК» Альфа-Гарант здійснило перший платіж на відшкодування шкоди спричиненої втратою годувальника у розмірі 15766,69 грн.

Другий платіж - 17.05.2021 у розмірі 1970,84 грн.

На час розгляду справи невиплаченим залишається страхове відшкодування у розмірі 134552,00 грн.

7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на встановлені ст. 367 ЦПК України межі розгляду справи судом апеляційної інстанції та відповідно до ч. 3 цієї статті Кодексу колегія суддів апеляційного суду ухвалила не приймати надані апелянтом нові докази сплати ним щомісячних частин страхового відшкодування, які не були подані до суду першої інстанції, щодо яких суду не надано доказів неможливості їх подання до місцевого суду, а також ті, які підтверджують виконання страховиком свого обов`язку після ухвалення місцевим судом рішення по суті спору(т. 1, а. с. 175 203, т. 2, а. с. 29 32, 43 44).

Крім того, колегія суддів апеляційного суду не прийняла надану апелянтом копію постанови Київського апеляційного суду від 13.07.2023 у справі № 367/5199/21 через неналежність цього доказу.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не повною мірою відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Норми права та та їх джерела, які підлягають застосуванню

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ч. 2 ст. 1188 ЦК України).

Особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Згідно з абз. 1, п. 1 абз. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував (ч. 2 ст. 1200 ЦК України).

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед (ч. 1 ст. 1202 ЦК України).

Згідно з преамбулою Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон№ 1961-IV) цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону № 1961-IV).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV).

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п. 27.1. ст. 27 Закону № 1961-IV).

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку(п. 27.2. ст. 27 Закону № 1961-IV).

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п. 27.5. ст. 27 Закону № 1961-IV).

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (п. 36.1. ст. 36 Закону № 1961-IV).

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний : у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його […].

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення (п. 36.2. ст. 36 Закону № 1961-IV).

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п. 36.5. ст. 36 Закону № 1961-IV).

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку (п. 36.7. ст. 36 Закону № 1961-IV).

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

8.2.1.Щодо сплати страхового відшкодування

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку суд першої інстанції встановив, що 02.08.2020 близько 23:55 на автодорозі Київ-Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 21061» р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , та автомобіля марки «DaewooLanos» р.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 . В результаті зіткнення цих транспортних засобів пасажир автомобіля марки «ВАЗ 21061» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 загинув на місці пригоди.

Суд також встановив, що на момент, коли сталася ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ВАЗ 21061» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підтверджено полісом № 191300738.

Хоча шкода внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки була завдана пасажиру транспортного засобу й вину або неправомірність поведінки (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортних засобів) водіїв чи одного з них у межах цієї цивільної справи не встановлено, однак страховик ТДВ СК «Альфа-Гарант» визнав дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, автомобіля марки «ВАЗ 21061» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , страховим випадком та призначив страхове відшкодування.

Передбачене ст. 1200 ЦК України, ст. 27 Закону № 1961-IV та зумовлене загибеллю ОСОБА_4 право його малолітньої дочки ОСОБА_7 , яку він був зобов`язаний утримувати згідно зі ст. 180 СК України, на відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, сторонами по справі визнається.

Між сторонами також відсутній спір щодо загального розміру страхового відшкодування ОСОБА_7 . Вони погоджуються, що розмір відшкодування становить 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, тобто 17020800 грн (4723,00 х 36 = 170028,00).

Про це сторони вказали у своїх заявах до суду по суті спору: позивач - у позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу, а відповідач у відзиві на позов та апеляційній скарзі.

Фактично між сторонами по справі існує спір лише щодо порядку виконання страховиком зобов`язання зі сплати страхового відшкодування, а саме: одноразовою виплатою або щомісячними платежами до досягнення дитиною вісімнадцяти років, але у межах страхової суми.

Позивач, посилаючись на норми ст. 27 Закону № 1961-IV, стверджував, що виплата страхового відшкодування має здійснюватися страховиком одноразово.

Натомість відповідач посилався на положення ч. 1 ст. 1202 ЦК України, стверджуючи, що законом встановлено право, а не обов`язок страховика, виплати страхове відшкодування одноразовим платежем. Для отримання усієї суми страхового відшкодування разовим платежем, заявник не навів підстави, з якими він пов`язує необхідність такої виплати, що не дало змогу страховику оцінити такі обставини. До того ж розмір одноразової виплати не може бути більшим ніж за три роки.

Суд першої інстанції обгрнутовано вказав, що до правовідносин сторін підлягають застосуванню положення ст. 27 Закону № 1961-IV у поєднання з положеннями ст. ст. 1200 та 1202 ЦК України, оскільки вони підлягають застосуванню, як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданого смертю потерпілого.

При виборі й застосуванні норм матеріального права до правовідносин сторін місцевий суд виконав припис ч. 4 ст. 263 ЦПК України, врахувавши висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 05.12.2022 у справі № № 304/936/19, а саме: «Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення».

З огляду на це довід апеляційної скарги ТДВ СК «Альфа-Гарант» про те, що суд безпідставно вказав, що порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, не передбачає виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати є безпідставним.

Тлумачачи вказані норми актів цивільного законодавства, суд не робив такого висновку, про який вказав апелянт (у мотивувальній частині оскаржуваного рішення такий висновок суду відсутній).

З огляду на правильний вибір місцевого суду норм права, які підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, а також враховуючи, що позивач погодився з рішенням суду і не оскаржував його, колегія суддів апеляційного не бере до уваги аргумент позивача, викладений у відзиві на апеляційну скаргу, про незастосовність норм ст. ст. 1200, 1202 ЦК України.

Вирішуючи спір між сторонами про порядок виплати страхового відшкодування, місцевий суд правильно визначив норми права, які підлягають застосуванню.

Враховуючи зміст п. 27.2. ст. 27 Закону № 1961-IV у поєднання з положеннями ст. ст. 1200 та 1202 ЦК України та правовий висновок Верховного Суду щодо їх застосування, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, своєю чергою, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Тому заявник, який бажає отримати страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника разовим платежем, у заяві про виплату повинен навести обставини, які мають істотне значення для прийняття страховиком такого рішення.

При цьому «істотні обставини» - це оціночне поняття так, як закон не містить навіть приблизного їх переліку.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що істотними можна вважати обставини, які є дуже важливими, значними та які через свою вагомість можуть вплинути на прийняте страховиком рішення.

У матеріалах цивільної справи міститься копія заяви ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» - уповноваженого представника потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені малолітньої ОСОБА_7 , до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про виплату страхового відшкодування від 20.08.20220 (т. 1, а. с. 6).

У цій заяві заявлені вимоги про страхове відшкодування, зокрема ОСОБА_7 в сумі 170028,00 грн одноразовим платежем згідно з п. 27.5. ст. 27 Закону № 1961-IV. Підставою для виплати страхового відшкодування вказано: «неповнолітня донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (п. 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України)».

Таким чином, як фактичних, так і правових підстав, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 1202 ЦК України, в обґрунтування вимоги про виплату страхового відшкодування разовим платежем у заяві до страховика наведено не було, а тому страховик не мав предмета оцінки для ухвалення рішення про відступ від загального порядку помісячного відшкодування шкоди.

У наступних заявах до страховика про доручення документів та виплату страхового відшкодування від 18.09.2020 (т. 1, а. с. 25), від 10.11.2020 (т. 1, а. с. 35), від 08.02.2021 (т. 1, а. с. 36), від 24.03.2001 (т. 1, а. с 39) заявник повторив свою вимогу не навівши додаткового обгрунтування.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апелянта, що у заяві про виплату страхового відшкодування заявник не обгрунтував свою вимогу про разовий платіж, а тому у страховика не було підстав для відступу від загального порядку відшкодування шкоди, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 1202 ЦК України.

Отже, рішення ТДВ СК «Альфа-Гарант», оформлене листом від 12.05.2021 № 12/1918, про виплату страхового відшкодування дитині померлого потерпілого щомісячними платежами відповідає змісту ч. 1 ст. 1202 ЦК України та не є протиправним.

Однак, на переконання колегії суддів апеляційного суду, це не позбавляє позивача права надалі вимагати виплати несплаченої страховиком частини страхового відшкодування одноразовим платежем, навівши відповідні підстави.

Таке право може бути реалізоване на вибір позивача: шляхом звернення до страховика із відповідною заявою, або шляхом пред`явлення позову.

Позивач обрав другий варіант, навівши у позовній заяві обґрунтування своєї вимоги, а саме: необхідність забезпечення дитині рівня життя, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, які перебувають під загрозою з огляду на тривалість строку виплати страхового відшкодування та нестабільність економічної ситуації для якої характерним є інфляційні процеси за відсутності правових механізмів індексації страхового відшкодування цього виду.

Колегія судів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість стягнення на користь позивача страхового відшкодування одноразовим платежем, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1202 ЦК України, з врахуванням наведених позивачем підстав, оскільки це відповідає особливому захисту дитини, передбаченому ст. 51 Конституції України, ст. 3 Конвенцією про права дитини, 20.11.1989, Законом України «Про охорону дитинства», й унеможливлює порушення майнового права дитини.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05.12.2022 у справі № 304/936/19.

Однак, стягуючи одноразово всю несплачену частину страхового відшкодування, місцевий суд не врахував, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1202 ЦК України одноразова виплата не може бути більшою як за три роки наперед.

Таким чином закон обмежив розмір разової виплати страхового відшкодування трирічним строком, тобто 36-ма місяцями, а тому розмір разової виплати визначається як добуток 36 та розміру місячного платежу.

Суд першої інстанції не встановив розмір місячного платежу страхового відшкодування, а позивач у позовній заяві стверджує, що він має відповідати встановленому законом розміру мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку 4723,00 грн.

Проте, ч. 2 ст. 1200 ЦК України встановлено, що особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Згідно з рішенням страховика, оформленого листом від 12.05.2021 № 12/1918, ним призначено страхове відшкодування ОСОБА_7 щомісячно у розмірі половини середнього доходу її померлого батька ОСОБА_4 (3961,47 / 2 = 1980,74 грн), який встановлений страховиком на підставі довідки, виданої НВК «КІТ-КОНСАЛТІНГ» від 05.03.2021 № 62 (т. 1, а. с. 44).

Позивач не висловила заперечень проти розміру середнього заробітку загиблого ОСОБА_4 , який поклав страховик в основу свого розрахунку.

Колегія судді апеляційного суду вважає, що відповідач обґрунтовано призначив щомісячне страхове відшкодування, виходячи з середньомісячного заробітку загиблого ОСОБА_4 , вирахувавши з нього частку, яка припадала на нього самого. Таке рішення страховика відповідає нормі ч. 2 ст. 1200 ЦК України.

Позивач не зрозумів наведений страховиком у листі від 12.05.2021 № 12/1918 розрахунок, хоча той посилання у ньому на ч. 2 ст. 1200 ЦК України та процитував її зміст.

Твердження позивача про те, що відповідач ухвалив рішення про сплату 50% страхового відшкодування не відповідає обставинам цієї справи.

Отже, з огляду на наведені позивачем істотні обставини, він має право вимагати виплати відшкодування одноразово за три роки наперед, а саме: 36 х 1980,74 = 71306,64 грн.

30.04.2021 страховик сплатив позивачу страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника за 8 місяців, що минули з часу заподіяння шкоди, у сумі 15766,69 грн, 17.05.2021 та надалі по 1980,74 грн щомісячно, що визнається сторонами з огляду на зміст позовної заяви, заяв про зміну розміру позовних вимог, у яких позивач впродовж розгляду справи в суді регулярно зменшував розмір своєї вимоги про разове страхове відшкодування, відзиву відповідача на позов, апеляційної скарги та відзиву на неї.

Враховуючи це, станом на день ухвалення місцевим судом оскаржувано рішення (21.02.2023) відповідач сплатив позивачу страхове відшкодування за 30 місяців (з серпня 2020 року по лютий 2023 року) в сумі 59422,20 грн (30 х 1980,74 = 59422,20).

Тому, станом на 21.02.2023 загальний розмір невиплаченого страхового відшкодування становив: 170028,00 - 59422,20 = 110605,80 грн.

Таким чином, стягнення з відповідача разово страхового відшкодування за три роки наперед у сумі 71306,64 грн не приведе до перевищення ліміту його відповідальності.

8.2.2.Щодо пені, інфоляційних втрат та процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків (п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України).

У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ст. 992 ЦК України).

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 6-927цс16 сформульовано правовий висновок про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов`язанням. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 у справі № 6-282цс17 та послідовно підтримується Верховним Судом (наприклад, постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21).

У тих випадках, коли страховик, який здійснив обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу відповідно до Закону № 1961-IV, безпідставно відмовив у виплаті страхового відшкодування або пропустив строк виплати страхового відшкодування, тобто прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника він зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а також пеню.

При цьому відповідальність страховика настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини, як боржника у грошових правовідносинах.

Зі змісту позовної заяви, а також заяв про зміну розміру позовних вимог з додатними до них розрахунками вбачається, що обгрунтовуючи свої вимоги про стягнення пені, індексу інфляції та трьох відсотків річних, позивач, з чим погодився суд першої інстанції, посилався на те, що починаючи з 18.05.2021, тобто після того, як він отримав страхове відшкодування за 9 місяців з дня настання страхового випаду в сумі 17747,43 грн, страховик прострочив виплату решти страхового відшкодування в сумі 152290,47 грн, бо не сплатив його разово у повному обсязі, як того просив позивач.

Про відсутність стверджуваного позивачем порушення страховика, колегія суддів апеляційного суду вказала вище за текстом цієї постанови.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з позовом у страховика не було обов`язку сплатити одноразовим платежем усю суму відшкодування, тобто відповідач не допустив порушення порядку виконання грошового зобов`язання, то й підстав нараховувати та стягувати з нього пеню, індекс інфляції та три відсотки річних немає.

Вимог про пеню, індекс інфляції та три проценти річних щодо страхового відшкодування, яке виплачене страховиком до 18.05.2021 позивач не пред`явив.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції встановив, що місцевий суд неправильно застосував норми ч. 2 ст. 1200, ч. 2 ст. 625 ЦК України, п. 36.5. ст. 36 Закону № 1961-IV, що згідно з п. 4 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового судового рішення.

10.Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У ч. 6 ст. 141 ЦПК України вказано, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи;

Апеляційний суд задовольняє позов частково, частка задоволених вимог позивача становить

З огляду на визначений ч. 1 ст. 141 ЦПК України принцип розподілу судового збору, а також те, що позивач від сплати судового збору звільнений, а остаточні позовні вимоги задоволено апеляційним судом на 44,31% (71306,64 х 100 / 160922,27 = 44,31%), то сплачений апелянтом за подання апеляційної скарги судовий збір (2415,83 грн, т. 1, а. с. 172) підляже компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. у пропорційному розмірі (2415,83 / 100 х 55,69 = 1345,38 грн)

Враховуючи визначений п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України принцип розподілу витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доведені позивачем витрати на послуги адвоката в сумі 10000,00 грн (а. с. 65, 66) підлягають компенсації коштом відповідача у розмірі 4431,00 грн (10000 / 100 х 44,31 = 4431), а інша частина 5569,00 грн (10000 4431 = 5569) покладається на позивача.

Відповідач не подавав заяв про зменшення судових витрат позивача, а також не заявляв про власні судові витрати, крім судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.02.2023 скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) страхове відшкодування у розмірі 71306,64 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5569,00 грн.

Компенсувати Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в сумі 1345,38 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування у більшому розмірі, пені, інфляційних втрат та процентів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09.04.2024.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко