Справа № 137/28/22
Провадження № 22-ц/801/473/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 рокуСправа № 137/28/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Літинського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 16 грудня 2022 року в смт. Літині суддею цього суду Желіховським В. М., дата складання його повного тексту невідома,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи його тим, що сторони 24 жовтня 2009 року зареєстрували шлюб, у якому у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак подружнє життя сторін не склалось. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 17 травня 2021 року у справі №137/254/21 шлюб між сторонами було розірвано. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. В добровільному порядку вирішити питання з приводу сплати відповідачем коштів на утримання дітей сторонам не вдалось.

Пославшись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання обох дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 30 000 грн., щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з дати пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. на кожну дитину відповідного віку щомісячно з подальшою індексацією, починаючи стягнення з 10 січня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат щодо судового збору.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також на неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення змінити, зменшивши розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дітей з 10 000 грн. до 6 000 грн. на кожну дитину відповідного віку щомісячно з подальшою індексацією, починаючи стягнення з 10 січня 2022 року і до досягнення ними повноліття.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник позивача зазначив, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення та стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2009 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 24 жовтня 2009 року (а.с. 17).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 02 грудня 2011 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони у справі (а.с. 18).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 05 вересня 2018 року, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є також сторони у справі (а.с. 19).

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 17 травня 2021 року у справі №137/254/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 22-23).

Відповідно до довідок Літинського ліцею-опорного закладу загальної середньої освіти №2 Вінницької області за №697 від 25 листопада 2021 року (а.с.24) та Комунального закладу «Літинська музична школа» за №24 від 26 листопада 2021 року син ОСОБА_5 є учнем вказаного закладу освіти, а також навчається в музичній школі по класу гітари (а.с.25).

Відповідно до довідки Комунального закладу дошкільної освіти «Віночок» за №1 від 25 листопада 2021 року син ОСОБА_6 відвідує вказаний дошкільний заклад з 15 червня 2021 року (а.с.26).

Відповідно до рентгенологічного дослідження від 07 лютого 2020 року у ОСОБА_7 встановлені ознаки хвороби характерні для хвороби Шинца п`яткових кісток (а.с.27).

Довідка Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №917 від 25 листопада 2021 свідчить про те, що син ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 перебувають на утриманні матері (а.с. 19).

У довідці Державної установи «Літинська ВК «123» від 26 листопада 2021 року за №20 зазначається розмір заробітку ОСОБА_1 з вересня 2021 року по листопад 2021 року, який становить 24 645, 59 грн. (а.с.30)

Відповідно до листа, надісланого на адвокатський запит адвоката Герасимчука О.О., Товариство з обмеженою відповідальністю «УНІВІС ЛТД» (далі - ТОВ «УНІВІС ЛТД») повідомило, що надавало ОСОБА_2 послуги з працевлаштування на суднах, що належать іноземному судновласнику у періоди з 11 листопада 2019 року по 08 січня 2022 року, з 28 червня 2020 року по 11 грудня 2020 року і з 17 червня 2021 року по 27 грудня 2021 року з основним окладом 1162 доларів США у місяць на посаді другий механік. (а.с.66)

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

За умовами ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст. ст. 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частинами 1, 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд першої інстанції, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановивши вказані обставини, зокрема, що діти сторін у справі проживають разом із позивачем, а також враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей, у тому числі й щодо її утримання, та матеріальне становище відповідача, зокрема те, що він працює моряком, а тому відсутність роботи тимчасова, наявні хвороби не перешкоджають йому працювати, наявність у відповідача значних заощаджень та відсутність в нього на утриманні інших малолітніх, неповнолітніх дітей, або ж непрацездатних членів сім`ї, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей сторін у справі, становить 10 000 грн. на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 ніде не працює та не отримує будь-яких доходів, а також про те, що кошти на його рахунку не свідчать про отримання ним доходів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до листа, надісланого на адвокатський запит адвокату Герасимчуку О.О., ТОВ «УНІВІС ЛТД» надавало ОСОБА_2 послуги з працевлаштування на суднах, що належать іноземному судновласнику у періоди з 11 листопада 2019 року до 08 січня 2022 року, з 28 червня 2020 року до 11 грудня 2020 року і з 17 червня 2021 року до 27 грудня 2021 року з основним окладом 1162 доларів США у місяць на посаді другий механік.

Крім того, з листів АТ «Перший Український міжнародний Банк» від 06 червня 2022 року №КНО-07.8.6/637БТ, від 17 червня 2022 року №КНО-07.8.6/725БТ та виписки по відкритих рахунках вбачається, що на ім`я ОСОБА_2 відкрито два діючих рахунки, по яких відбувався рух коштів, а тому такі докази беззаперечно свідчать про можливість скаржника сплачувати аліменти на утримання своїх дітей (а.с. 142, 145, 146, 167-178).

Поруч з цим, ОСОБА_2 , у випадку погіршення свого майнового стану, не позбавлений можливості в подальшому звернутися до суду із позовом про зменшення розміру сплачуваних аліментів.

Також не заслуговують на увагу твердження скаржника про те, що позивач хоче стягнути з нього не тільки аліменти, а й додаткові витрати на утримання дітей з огляду на таке. За ст. 185 СК України додаткові витрати на утримання дітей - це витрати, що викликані особливими обставинами, зокрема, (розвитком здібностей дітей, їх хворобою, каліцтвом тощо), а аліменти - це кошти на утримання дітей, які необхідні для забезпечення базових матеріальних умов для життя дітей, а саме: оплату харчування, купівлю одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, лікування нескладних захворювань. У справі, що переглядається апеляційним судом, позивач не ставила питання про стягнення витрат, які викликані особливими обставинами, а просила лише стягнути витрати для забезпечення базових потреб дітей.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Літинського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко