Справа № 754/3166/22
Провадження № 2/456/156/2023
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

13 березня 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль за набувальною давністю,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на автомобіль FORD TRANSIT CONNECT, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .В обгрунтування позову позивач покликається на те, що 22 квітня 2013 року ОСОБА_2 видала довіреність ОСОБА_3 на розпорядження автомобілем FORD TRANSIT CONNECT, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . За вищезазначеною довіреністю в порядку передоручення 16 липня 2013 року ОСОБА_3 видав довіреність на розпорядження вищезазначеним автомобілем позивачу ОСОБА_1 , який фактично придбав даний автомобіль у власність у відповідача ОСОБА_2 , яка залишила довіреність своєму представнику, який мав зайнятися документальним переоформленням автомобіля. Станом на сьогодні дія довіреності закінчилась, проте продовжити дію довіреності неможливо, оскільки зі слів відповідача, вона перебуває за кордоном, повертатися не збирається і для неї дорого і клопітно там оформлювати довіреність, займатися її легалізацією та пересилкою в Україну. Продовжити дію довіреності чи переоформити автомобіль в інший спосіб неможливо, оскільки власниця фактично продала позивачу цей автомобіль і під час останнього спілкування не виявила бажання займатися цим питанням, оскільки вона не мала наміру повертатися в Україну.Починаючи з 16 липня 2013 року позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє зазначеним автомобілем, ремонтує його, оформлює страховки, та з того моменту відповідач жодного разу не заявила вимоги про повернення транспортного засобу, який за документами належить їй. Фактично вона отримала за нього кошти і більше не вважає вищезазначений автомобіль її власністю.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи своєчасно і належним чином повідомлена.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи те, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, а тому суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення, проти такого вирішення справипозивач не заперечив.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 16, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

З довіреності посвідченої 22.04.2013 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Ковалик О.П. вбачається, що ОСОБА_2 цією довіреністю уповноважує ОСОБА_3 розпоряджатися, продати, передати в оренду належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 27.07.2012 року Стрийським ВРЕР ДАІ при ГУ МВСУ у Львівській області, транспортний засіб марки FORD TRANSIT CONNECT, 2004 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З довіреності посвідченої 16.07.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло С.Ю. вбачається, що ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 , цією довіреністю уповноважив ОСОБА_1 розпоряджатися, продати, передати в оренду належний ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 27.07.2012 року Стрийським ВРЕР ДАІ при ГУ МВСУ у Львівській області, транспортний засіб марки FORD TRANSIT CONNECT, 2004 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Довіреність видана на строк до 22.04.2016 року.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 27.07.2012 року, Стрийським ВРЕР ДАІ при ГУ МВСУ у Львівській області, транспортний засіб марки FORD TRANSIT CONNECT, 2004 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_2

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Станом на 2013 рік правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснювалось на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 344 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

В постанові від 14 травня 2019 року по справі № 910/17274/17(провадження № 12-291гс18), п. 43, 49-54 Велика Палата Верховного Суду зазначила: «Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 13 квітня 2022 року по справі № 740/3305/20(провадження № 61-5786св21).

Аналізуючи наведені позивачем в позовній заяві доводи на предмет відповідності критеріям добросовісності, відкритості та давності, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Так, суд погоджується із доводами позивача щодо тривалого та відкритого володіння майном.

Разом із тим, суд не може погодитись із доводами позивача щодо добросовісності заволодіння майном.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Так, позивачу при отриманні спірного автомобіля від ОСОБА_3 у 2013 році було достовірно відомо, що останній не є власником даного транспортного засобу, а строк дії довіреності, на підставі якої позивача було уповноважено розпоряджатися та користуватися вказаним автомобілем, закінчується 22.04.2016.

Таким чином, позивач був достовірно обізнаний, що власником спірного автомобіля є відповідач ОСОБА_2 , однак пререходу права власності на зазначене майно у встановленому законом порядку оформлено та зареєстровано не було.

Також, суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач відмовилася від права власності на свій транспортний засіб.

Суд зауважує, що за набувальною давністю може бути визнане право власності на рухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому рухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18.

Згідно із ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позивачем не було доведено наявність всіх складових для визнання права власності за набувальною давністю, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268, 280 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль за набувальною давністю.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Стрийського міськрайонного суду Львівської області протягом тридцяти днів.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя С. С. Сас