Ухвала

14 березня 2023 року

м. Київ

справа № 463/2471/19

провадження № 61-2547ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чебаненко Ольги Андріївни, на ухвалу Львівського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Левика Я. А., Шандри М. М., від 23 січня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова, у складі судді Головатого Р. Я., від 10 липня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову - 29 березня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - ОСОБА_4 , 30 грудня 2022 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 23 січня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - ОСОБА_4 , на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 10 липня 2019 рокувідмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

У лютому 2023 року через систему «Електронний Суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Чебаненко О. А. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 січня 2023 року у цивільній справі № 463/2471/19.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження)вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм права при вирішенні питання про відмову у відкритті апеляційного провадження, просить оскаржуване судове рішення скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи та постановлення оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Вказує, що наявне в матеріалах справи поштове повідомлення № 560 про вручення поштового відправлення відповідачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , зазначеною позивачкою ОСОБА_2 як адресу фактичного проживання відповідача, містить підпис невідомої особи, який не збігається з підписом ОСОБА_1 в паспорті громадянина України. Крім того, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 фактично не проживав на те проживає. Також у матеріалах справи наявні поштові повідомлення, направлені ОСОБА_1 за місцем його реєстрації: АДРЕСА_2 , які повернуто відправнику з відміткою «не проживає. адресат відсутній». За зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 не проживає більш ніж 6 років, фактичним місцем його проживання є - АДРЕСА_3 . Вважає, що розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом частини другої статті 358 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування та тлумачення.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 354 ЦПК України (в редакції на час постановлення 10 липня 2019 року рішення суду першої інстанції) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційну скаргу на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 10 липня 2019 року (повний текст складено 10 липня 2019 року) ОСОБА_1 подав 30 грудня 2022 року.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України (в редакції на час подання апеляційної скарги), незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Апеляційним судом встановлено, що копію рішення Личаківського районного суду міста Львова від 10 липня 2019 року ОСОБА_1 отримав 22 липня 2019 року, а апеляційну скаргу на це судове рішення подав

30 грудня 2022 року, тобто після спливу більше ніж 3 років з часу складення його повного тексту.

Згідно із частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України»).

Апеляційний суд, встановивши, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення суду першої інстанції, а наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, ОСОБА_1 не доведена, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про відмову у відкритті апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою, та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 вочевидь обізнаний про наявність в нього малолітньої дитини - ОСОБА_3

2017 року народження та свій обов`язок утримувати дитину до її повноліття. Отже у разі надання матеріальної допомоги на утримання дитини у період із 29 березня 2019 року, він не позбавлений можливості подати відповідні докази виконавцю.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чебаненко Ольги Андріївни, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 січня

2023 року у цивільній справі № 463/2471/19.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта