П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 року м. Київ

Справа №757/17872/21-ц

Провадження № 22-ц/824/7473/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса 32»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Маляром Станіславом Анатолійовичем, на рішення Печерського районного м. Києва від 20 жовтня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса 32» (далі - ТВО «ЖЕП «Щорса 32»; Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Позов мотивований тим, що Товариство надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництво та постачання теплової енергії

у житловому будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , в цьому будинку.

01 червня 2006 року сторони уклали договір №93-В про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території.

Позивач свої обов`язки за договором виконує належним чином, в той час як ОСОБА_1 свої обов`язки не пізніше 15 числа кожного місяця вносити оплату на рахунок Товариства в повному обсязі не виконує, однак проживає, користується та отримує в повному обсязі відповідні житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим станом на 01 березня 2021 року утворилась заборгованість в сумі 7488,19 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач вчасно не виконує свої зобов`язання, наявні підстави для стягнення з нього зазначеного боргу з урахування інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

На підставі викладеного, ТОВ «ЖЕП «Щорса 32» просило стягнути

з ОСОБА_1 на свою користь заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі

7 488,19 грн. основного боргу, 1 288,22 грн. інфляційних втрат, 630,77 грн. - 3 % річних, витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного провадження,

з повідомленням сторін.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року позовні вимоги ТОВ «ЖЕП «Щорса 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та трьох відсотків річних задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЖЕП «Щорса 32» заборгованість

у розмірі 7 488,19 грн., 1 288,22 грн. - інфляційні втрати, 630,77 грн. - 3 % річних,

а усього - 9 407,18 грн., а також витрати з оплати судового збору в сумі 2 270,00 грн.

У жовтні 2021 року представник ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року задоволено.

Скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 липня

2021 року у цій справі та призначено її до розгляду з викликом учасників процесу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року позовні вимоги ТОВ «ЖЕП «Щорса 32»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та трьох відсотків річних задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЖЕП «Щорса 32»» заборгованість

у розмірі 7 488,19 грн., 1 288,22 грн. - інфляційні втрати, 630,77 грн. - 3 % річних, а також витрати з оплати судового збору в сумі 2 270,0 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 за період з 31 грудня 2017 року до 28 лютого 2021 року за житлово-комунальні не сплачує в повному обсязі, у зв`язку з чим за адресою: АДРЕСА_3 утворилась заборгованість в сумі

7 488,19 грн., яка підлягає стягненню.

У зв`язку з простроченням оплати за житлово-комунальні послуги, вимоги позивача про застосування статті 625 ЦК України та стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних є обґрунтованими.

Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлено відповідачем, суд дійшов висновку, що цей строк позивачем не пропущено, оскільки відповідач за житлово-комунальні послуги останній платіж здійснив у лютому 2018 року в розмірі 4 457,60 грн., тим самим, перервав строк позовної давності і за цим платежем він обраховується судом, починаючи саме з лютого 2018 року.

При цьому суд зазначив, що строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність

у три роки, вважаються продовженим на підставі пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня

2022 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЖЕП «Щорса 32»» витрати на правничу допомогу у розмірі 9 600,00 грн.

09 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Маляр. С. А. подав до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з наданих позивачем доказів неможливо встановити за які саме комунальні послуги відповідач повинен сплачувати кошти та в якому розмірі, з чого складається нарахована позивачем заборгованість та за яким тарифом. Висновки суду першої інстанції щодо строку позовної давності є не правильними, оскільки під час дії карантину, позивачем здійснювалась активна претензійно-позовна діяльність, у тому числі і щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, що свідчить про відсутність у позивача жодних перешкод у період дії карантину звертатись з позов до суду.

15 березня 2023 року матеріали цивільної справи № 757/17872/21-ц за позовом ТОВ «ЖЕП «Щорса 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та трьох відсотків річних разом із апеляційною скаргою надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 15 березня 2023 року матеріали цивільної справи № 757/17872/21-ц за позовом ТОВ «ЖЕП «Щорса 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та трьох відсотків річних разом із апеляційною скаргою передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2023 року клопотання представника ОСОБА_1 - Маляра С. А. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного м. Києва від 20 жовтня 2022 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Маляром С. А., на рішення Печерського районного м. Києва від 20 жовтня

2022 року у справі за позовом ТОВ «ЖЕП «Щорса 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову

у даній справі становить 9 407,18 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн. х 100 =

268400,00 грн.).

А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності.

01 червня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЖЕП «Щорса 32» укладено договір № 93-В про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території.

Пунктом 2.3.2 вказаного договору передбачено, що не пізніше 15 числа наступного місяця вносити плату на рахунок виконавця за санітарне та технічне обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальні та інші послуги, передбачені цим договором.

Договір укладено на 10 років і в разі відсутності письмового звернення сторони з пропозицією переглянути окремі положення договору за один місяць до звершення строку дії договору, останній продовжується на той же термін і на тих же умовах (пункт

10.1 договору).

Згідно довідки, виданої ТОВ «ЖЕП «Щорса 32» від 18 березня 2021 року № 68, ОСОБА_1 станом на 01 березня 2021 року має заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 9 407,18 грн, з яких: 7 488,19 грн - основний борг, 1 288,32 грн - інфляційні втрати, 630,77 грн - 3 % річних.

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість нарахована за період з 31 грудня 2017 року по 30 червня 2018 року.

При цьому останній платіж ОСОБА_1 здійснив 21 лютого 2018 року в розмірі

4 457,60 грн.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 01 серпня

2017 року № 932 було внесено зміни до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Згідно з пунктами 5, 12 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується позивачем щомісячно на підставі затверджених у встановленому порядку цін/тарифів з урахуванням показників приладів обліку або по затвердженим нормам споживання. Складові нарахованих платежів зазначені в повідомлені на оплату окремими рядками.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири

АДРЕСА_5 та споживачем послуг, які надаються чи надання яких забезпечується позивачем, а тому має оплачувати вартість фактично отриманих житлово-комунальних послуг з моменту їх фактичного використання, згідно договору від 01 червня 2006 року № 93-В, який укладено між сторонами та є чинним.

Закон України Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Аналіз вимог даного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

- утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

- купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

- поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до статті .6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до вимог пункту 5 частини третьої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно вимог пункту 1 частини другої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Загальними умовами виконання зобов`язання, що встановлені статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно вимог частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно положень частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження доводів про те, що ОСОБА_1 має заборгованість за житлово-комунальні послуги, позивачем до суду першої інстанції було надано: довідку від 18 березня 2021 року № 68 та розрахунок заборгованості, з яких встановлено, що станом на 01 березня 2021 року ОСОБА_1 має заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 9 407,18 грн, з яких: 7 488,19 грн - основний борг, 1 288,32 грн - інфляційні втрати, 630,77 грн - 3 % річних.

Доказів відсутності заборгованості (сплати комунальних послуг) стороною відповідача не надано.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач має заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 7 488,19 грн, будь яких доказів погашення наявної заборгованості відповідачем не надано, тому апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в цій частині та про наявність визначених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в сумі 7 48819 грн.

Окрім основної суми боргу позивач також просив стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних відповідно до вимог статті 625 ЦК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

З огляду на наявність у відповідача невиконаного зобов`язання щодо сплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг в сумі 7 488,19 грн та враховуючи вимоги частини другої статті 625 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат розмірі 1 288,22 грн та 3 % річних у розмірі 630,77 грн, виходячи з розрахунку заборгованості по сплаті щомісячних платежів та періоду, протягом якого відповідач має нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Відповідачем до суду першої або апеляційної інстанції не надано власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення ним заборгованості.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у звязку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобовязань щодо оплати за надані житлово-комунальні послуги.

Разом з тим, відповідачем в суді першої інстанції було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість у розмірі 7 488,19 грн., розрахована відповідачу, починаючи з 31 грудня 2017 року.

Позивач звернувся до суду 01 квітня 2021 року.

Частиною першою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

В цьому випадку, відповідач за житлово-комунальні послуги останній здійснив платіж у лютому 2018 року в розмірі 4 457,60 грн., тим самим, перервав строк позовної давності і за цим платежем він обраховується судом, починаючи саме з лютого 2018 року.

При цьому, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який діє і на даний момент.

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

В указаному випадку, строк позовної давності за всіма вимогами, в тому числі за вимогою про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, позовна давність за якою перервалася у лютому 2018 році, почав своє обчислення після 12 березня 2017 року, а тому відповідні строки позивачем не пропущені.

За наведених підстав аргументи відповідача щодо порушення норм матеріального права під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Маляра С. А. без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року - без змін, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Маляром Станіславом Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна