Справа № 182/6798/21
Провадження № 2/0182/285/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.03.2023 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю позивача ОСОБА_1

перекладача Сєдової Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є громадянином Сполучених Штатів Америки та, перебуваючи в Україні, скористувався послугами шлюбного агентства, в якому познайомився з відповідачкою, внаслідок чого у них склались близькі відносини. 02 листопада 2018 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Одразу після реєстрації шлюбу він дізнався, що його дружина та її друзі мають зв`язки зі злочинною діяльністю та корупцією, пов`язаною з шахрайством чи шахрайськими шлюбними агентствами, заподіянням болю особам, які нічого не підозрюють. Тобто, після укладеного шлюбу він зрозумів, що його дружина не має наміру створювати сім`ю та набувати сімейних прав та обов`язків. При цьому, за весь цей час вони разом не проживали, спільне господарство не вели, спільних друзів не мали та спільного майна не придбали. Однак, від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому, у зв`язку з вищевказаними обставинами, вважає, що відповідачка, шляхом укладання фіктивного шлюбу, намагалась ним скористатись для отримання громадянства та фінансової вигоди. Таким чином, змушений звернутись до суду та просить визнати укладений між ним та відповідачкою шлюб, зареєстрований 02 листопада 2018 року Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, про що складено актовий запис № 616, - недійсним.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2021 року по даній справі було відкрито провадження та направлено відповідачці копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів і запропоновано протягом 15 календарних днів з дня отримання даної ухвали надіслати суду та позивачу відзив на позовну заяву та всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.44-45).

Відповідачка своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, скористалась і 07 грудня 2021 року на адресу суду надала відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне.

Позивач, вказуючи фактичні обставини справи, суперечить сам собі, оскільки спочатку вказує, що "перебуваючи в Україні та користуючись послугами шлюбного агентства, познайомився з ОСОБА_2 , внаслідок чого сталися близькі відносини". А надалі стверджує, що "між цими шлюбними агентствами та відповідачем, на момент зустрічі, не було зв`язку." Отже, дане твердження для неї є незрозумілим, як незрозумілим є те, яким чином це стосується саме її. Крім того, подальші твердження позивача, стосовно "глибоких зв`язків її чи її друзів, чи її сім`ї зі злочинною діяльністю, чи корупцією" взагалі не потребують пояснень, оскільки, на її думку, є абсурдністю. Що стосується обставин справи, зазначає, що познайомилась вона з позивачем не через шлюбне агентство, а випадково у м.Дніпрі в січні 2018 року. Потім вони стали спілкуватись, телефонувати один одному. Між ними склались близькі стосунки, вона кожні вихідні приїздила до позивача у м.Дніпро. У лютому 2018 року позивач приїхав до м.Нікополя для знайомства з її рідними, оскільки він весь час запевняв її в серйозності своїх намірів. З травня 2018 року ОСОБА_1 проживав разом з нею в квартирі її батьків за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільних знайомих, бюджет. В червні 2018 року вона завагітніла і тому 02 листопада 2018 року вони зареєстрували шлюб, а вже ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , у вихованні якого вони з позивачем приймали спільну участь. Оскільки під час вагітності вона продовжувала навчання, а потім одразу народила дитину, то на теперішній час доглядає за сином до досягнення ним трирічного віку. Зазначила також, що вона познайомилась з сестрою позивача ОСОБА_4 , громадянкою США, з якою у них склались дружні, довірчі відносини і з якою вони продовжують спілкуватись по теперішній час. Це свідчить про наявність реальних намірів у створенні сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, добровільність реєстрації ними шлюбу. Таким чином, їй незрозуміло чому позивач стверджує, що вона не мала наміру створити з ним сім`ю. Вважає, що ОСОБА_5 навмисно вводить суд в оману. Попри це, невдовзі після народження дитини, поведінка позивача змінилась. Він став зловживати спиртними напоями, перестав поважати її родину, перешкоджав спілкуванню їй з її та його рідними. Намагаючись зберегти сім`ю, вона переїхала з ОСОБА_1 на орендовану квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Але це ні до чого гарного не призвело і 18 вересня 2020 року вона звернулась з позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. ОСОБА_1 заперечував проти розірвання шлюбу, однак, вже 08 жовтня 2021 року звернувся до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним, тобто, на її думку, позивач просто має намір помститись їй та підірвати її репутацію. Крім того, позивач змінив своє ставлення і до сина, він не бажає приймати участь у його утримання, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с.49-51).

Позивач своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством скористався і 13 грудня 2021 року подав до суду відповідь на відзив, згідно якої послався на обставини, викладені в позовній заяві, фактично їх продублювавши. Крім цього, вкотре, звернув суду увагу на ту обставину, що відповідачка наміру створити сім`ю не бажала, а лише бажала отримати від нього вигоду. Всі посилання відповідачки на обставини, викладені нею у відзиві на позовну заяву, доказами не підтверджено, а є виключно її припущеннями, які, в силу процесуального законодавства, судом до уваги прийматися не повинні. Тому, враховуючи вищевикладене, на задоволенні своїх вимог наполягав.

В судовому засіданні позивач викладені обставини в позовній заяві підтримав та додатково суду пояснив, що, коли вперше з часу знайомства з відповідачкою він приїхав в Нікополь, то проживав спільно з відповідачкою у квартирі її матері разом з відповідачкою, її матір`ю та співмешканцем матері. Оскільки час перебування на території України в нього скінчився, він на три місяці виїхав в Америку. Однак, на той час вони вже вирішили з відповідачкою створити сім`ю і заручилися. Коли він перебував в Америці, вони з ОСОБА_2 передзвонювались. І під час однієї з розмов, ОСОБА_2 повідомила йому, що вагітна. Вже потім, значно пізніше, під час справжньої вагітності, він дізнався, що тоді ОСОБА_2 збрехала. Він оформив документи і знову приїхав в Нікополь . Через три місяці, коли він повернувся до м.Нікополя, вони одружились. Фактично вони одружились на шостому місяці вагітності ОСОБА_2 . В цей час вони проживали в орендованій квартирі, яку винайняла ОСОБА_2 . Під час їх сумісного проживання ОСОБА_2 його била і була відносно нього дуже жорстокою. За тиждень до весілля вона зламала йому руку і він вимушений був звернутись до лікаря. Однак, він не став скасовувати весілля, хоча на той час вже знав, що і сама ОСОБА_2 , і її мати, і вся їх сім`я були аферистами, які просто наживались на ньому. Але він дуже хотів мати сім`ю з ОСОБА_2 , тому підписував документи, які йому підсовувала ОСОБА_2 та її мати, бо не розумів української мови. Після одруження він знову виїхав в США, а коли повернувся - ОСОБА_2 своєї поведінки не змінила і продовжувала поводитись з ним дуже жорстоко та агресивно. Згодом вона повідомила його, що їх шлюб був фіктивним. Коли ОСОБА_2 народжувала їх сина, він лікувався і вперше свою дитину побачив, коли йому виповнилось 4 дні. Його дружина разом з дитиною переїхала від нього до своєї матері. Тобто, фактично, вони спільно проживали до квітня 2020 року і з того часу разом не живуть. Відповідачка його використовувала і брала у нього гроші до лютого 2022 року, а згодом зникла. Він думав, що коли дитині виповниться 1 рік, вони підуть до посольства та врегулюють всі питання з громадянством, однак, відповідачка обіцянку не виконала і, як завжди, збрехала.

Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не прибула, при цьому, своїм правом, визначеним цивільним-процесуальним законодавством, скористалась в повному обсязі.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Як встановлено судом, 02 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що свідчить актовий запис № 616, складений Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.6). Відповідно до актового запису № 101, складеного 06 лютого 2019 року Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народився син ОСОБА_3 (а.с.19).

Згідно ч.1 ст.1 СК України, визначено засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Сімейний союз жінки та чоловіка після реєстрації шлюбу породжує певні правовідносини між подружжям, породжує взаємні права і обов`язки. Виникають особисті немайнові та майнові відносини, наявність певних прав і обов`язків подружжя для забезпечення і реалізації прав членів сім`ї.

Згідно ч.2 ст.40 СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним, слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

При чому, відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватись як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило, вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу, намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Водночас, слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад, коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народились діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримуються інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

Таким чином, шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім`ю. Однак, не може бути визнаний шлюб фіктивним, коли особи, що зареєстрували такий шлюб, згодом фактично створили сім`ю, яка відповідає всім її вимогам.

Якщо одна сторона намагалась використати реєстрацію шлюбу в своїх корисних цілях, а інша вважала, що укладає дійсний шлюб, то такий шлюб має бути визнаний не фіктивним, а укладеним під впливом обману, тобто, з порушенням вимог ст.24 СК України про необхідність взаємної згоди на укладення шлюбу.

Аналогічний висновок закріплений в ухвалі ВССУ від 03.02.2016 року по справі № 6-31583ск15.

Крім того, вирішуючи справу, слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

У обґрунтування позову позивач зазначив, що мав намір створити сім`ю, а відповідачка цього не бажала. Однак, це твердження судом до уваги прийматись не може, оскільки спростовується матеріалами справи. Позивач сам стверджує, що шлюб між ним та відповідачкою по справі було зареєстровано за взаємною згодою. Подружжя проживало разом в квартирі, яку винаймали, і внаслідок їх спільного проживання в них народилась спільна дитина. Тобто, з наведених доказів вбачається, що між сторонами існували особисті відносини, які були підставою для укладання шлюбу.

Під час дослідження доказів, судом не було знайдено підтвердження того факту, що відповідачка укладала шлюб без наміру створити сім`ю та мала чи могла мати намір створити сім`ю шляхом задоволення власних інтересів, як зазначає позивач, отримання громадянства та матеріальної вигоди.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч положенням ст.ст.81, 83, 175, 177 ЦПК України, позивач не надав доказів того факту, що шлюб був укладений з боку відповідачки без наміру створення сім`ї. Всі твердження позивача ґрунтуються лише на припущеннях та власної трактовки Закону.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає законних підстав для визнання шлюбу недійсним, а, відтак, заявлений позов не підлягає задоволенню.

На підставі ст.3, 14, 21, 24, 36 СК України, керуючись ст.4, 10, 76, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал