Єдиний унікальний номер 448/1539/22
Провадження № 2/448/91/23
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05.05.2023 м. Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гіряк С.І.,

за участі секретаря судового засідання Семен І.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в місті Мостиська клопотання представника відповідачки адвоката Борисенка В.В. про закриття провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачки ОСОБА_2 про визнання права власності,

учасники справи:

представник позивача адвокат Голубінка Л.В.,

представник відповідачки адвокат Борисенко В.В.,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, постановив ухвалу про наступне:

І. Суть клопотання, що вирішується

1. Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Ухвалою від 12.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

3. В підготовчому судовому засіданні 20.03.2023 представник відповідача подав клопотання про закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. В обґрунтування якого посилається на те, що у своїх позовних вимогах, позивач ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки за час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 вони набули майно, що є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема, вказаний будинок. Також зазначає, що позивач помилково вважає та посилається на обставини, встановлені ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 13.09.2012 року у справі 1314/317/2012 в частині наявності у нього права власності на частку у цьому житловому будинку.

Вказує, що Ухвала суду від 13.09.2012 року, позивачем у справі не оскаржувалася, набрала законної сили 19.09.2012 та була виконавчим документом згідно виконавчого листа №1311/317/2012, виданого 26.03.2013 року Мостиським районним судом Львівської області та пред?являлася ОСОБА_1 до примусово виконання до органів виконавчої служби України, в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження". Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження BП №37351529 від 29.04.2013 вбачається, у заяві №1066 від 29.04.2013 року стягувач ОСОБА_1 просить закінчити виконавче провадження з примусового виконання мирової угоди на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно п.8 ч. 1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Подавши заяву про закінчення виконавчого провадження, ОСОБА_1 ще 29.04.2013 в самостійному порядку врегульовано спірні питання.

Крім того, звертає увагу на той факт, що згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Аналогічний порядок застосування позовної давності визначено було й за положеннями КпШС. Якщо спільно нажите майно було придбано (нажито) подружжям до 01.01.2004 року, то до поділу майна буде застосовуватися чинний на момент виникнення спірних правовідносин КпШС України. Згідно ч. 3 ст. 29 КпШС України передбачалося, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Обов?язок доведення часу, з якого одному із подружжя стало відомо про порушення його права, покладається на позивача. Якщо жоден з колишньої пари не заперечує право іншого на частку у спільному майні, не перешкоджає користуватись таким майном, то й підстав для звернення до суду немає, а відтак не починає свій перебіг строк позовної давності.

Вказує, що шлюб між відповідачкою та позивачем розірваний 02.02.2012 року рішенням Мостиського районного суду Львівської області, яке набрало законної сили 20.02.2012 року.

Виконавчий лист Мостиського районного суду Львівської області від 26.03.2013 року Л№1314/317/2012 був виконаний 29.04.2013 року на підставі п.8 ч. 1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Водночас, докази, які підтверджують поновлення строку пред?явлення виконавчого листа до виконання матеріали цивільної справи не містять і такі не долучалися стороною позивача при подачі позову, тому станом на день пред`явлення ОСОБА_1 позову про визнання права власності строк позовної давності минув, що свідчить про втрату ОСОБА_1 інтересу до нерухомого майна та про відсутність зацікавленості в оформленні права власності на житловий будинок.

Оскільки на час подачі ОСОБА_1 позову про визнання права власності минули строки позовної давності, спір про поділ майна, який позивач по суті перекваліфікував під спір про визнання права власності вже розглядався судом між тими самими сторонами і про той сам предмет, з 2013 по 2023 рік позивачем ОСОБА_1 не вчинено жодних дій щодо врегулювання спору з приводу нерухомого майна - житлового будинку, тому на час пред?явлення позову і на даний час відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у справі.

4. В підготовчому судовому засіданні 27.04.2023 представник позивача подала заперечення на клопотання про закриття провадження. В якому зазначила, що сторона відповідача намагається заплутати суд за допомогою підміни понять, фактів, тлумачення законодавства та судової практики на власний суб?єктивний розсуд.

Так, спір про поділ майна подружжя раніше розглядався судом, Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 13.09.2012 року у справі №1314/317/2012 за позовом, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя визнано мирову угоду та закрито провадження у справі. Зазначає, що встановлені судом обставини у справі №1314/317/2012 в частині наявності у позивача права на частку в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , який побудований у 2001 році за час перебування у шлюбі з відповідачкою не підлягають доказуванню і мають преюдиційне значення для вирішення даного спору.

Умовами вищезгаданої мирової угоди передбачено, що сторони (позивач Ганяк ВС та відповідач - ОСОБА_3 ) оформляють у встановленому порядку право власності на будинковолодиння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Звернення до компетентних органів щодо оформлення права власності на будинковолодіння повинно бути не пізніше одного місяця з моменту затвердження цієї Угоди. Витрати необхідні для оформлення права власності на будинковолодіння сторони несуть порівну.

На виконання вказаної угоди ОСОБА_1 звернувся до КП «Мостиське РБТІ» за виготовлення технічної документації, технічного паспорту, реєстрації майна та прав власності, витягу з реєстру прав власності з оцінкою (без оцінки), штамп в б/к (будинкову книгу) розрахунок ідеальних часток, яким було розпочато роботи з проведення інвентаризації спірного будинку. Проте, відповідачка не допустила працівників КП «Мостиське РБТІ» до будинку, у зв`язку з чим позивачем було розпочато процедуру примусового виконання ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 13.09.2012 року, шляхом звернення до органів виконавчої служби. У подальшому після відкриття виконавчого провадження відповідачка запевнила його, що добровільно виконуватиме рішення суду, про що він повідомив державного виконавця, однак жодної письмової заяви про фактичне виконання рішення у повному обсязі він не подавав, і на сьогодні, відсутні докази існування такої заяви. Про існування постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» йому стало відомо з клопотання про закриття провадження у справі. Крім того, п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції станом на 2013 рік не передбачав для закінчення виконавчого провадження наявності заяви сторони провадження. Також, відсутній акт державного виконавця, яким би підтверджувалось фактичне виконання рішення суду у повному обсязі.

Загальний процесуальний порядок складення акту державного виконавця опису регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, відповідно до п. 8 розділу |І Інструкції передбачено, що акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Вказує, що рішення суду ОСОБА_1 і відповідачкою протягом 2013-2021 рр. виконувалось добровільно, необхідності у примусовому виконанні рішення суду не було, і лише після реєстрації права власності будинковолодіння на відповідачку та невизнання нею за позивачем прав на частку у будинку, про що вона заявила в письмових запереченнях, виник даний спір, який підлягає судовому урегулюванні.

5. Крім того, представник відповідача в підготовчому судовому засіданні 27.04.2023 подав письмові доповнення до клопотання про закриття провадження зазначивши, що оскільки позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули майно, що є об?єктом спільної сумісно власності подружжя, зокрема, житловий будинок 3 господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 ...».

Однак, Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 13.09.2012 року у справі №1314/317/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнано мирову угоду, укладену між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , відповідно до якої, зокрема:

- сторони оформляють у встановленому порядку право власності на будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 (надалі - будинковолодіння). Звернення до компетентних органів щодо оформлення права власності на будинковолодіння повинно бути не пізніше одного місяця з моменту затвердження цієї Угоди. Витрати необхідні для оформлення права власності на будинковолодіння сторони несуть порівну;

??- з моменту реєстрації права власності на будинковолодіння Сторони, разом за спільною домовленістю щодо ціни, здійснюватимуть продаж будинковолодіння та земельних ділянок,

розташованих в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , зазначених в Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ 641 від 30.06.1995 р. ( АДРЕСА_1 ) та в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії IV-ЛВ М.063446 від 06.09.2002 року ( АДРЕСА_2 ) (надалі - майно). Кошти, отримані від продажу майна повинні бути, відразу, поділені в рівних частинах між Позивачем. Відповідачем та їх сином ОСОБА_4 в день продажу майна в нотаріальній установі, де здійснюватиметься його продаж. Поділ коштів повинен відбутись до моменту підписання договорів купівлі-продажу майна. 3 коштів, отриманих від продажу майна Позивач відразу в день продажу майна отримує від Відповідача 5800 дол. США (п?ять тисяч вісімот доларів США) на погашення спільних з Відповідачем заборгованостей за договорами позики перед фізичними особами, які виникли за час їх перебування в шлюбі. На підтвердження отримання таких коштів Позивач повинен надати Відповідачу письмову розписку;

- відразу, після поділу коштів в порядку зазначеному в п.2 Угоди в день продажу майна в нотаріальній установі, де здійснюватиметься його продаж, Сторони зобов?язуються передати ОСОБА_4 кошти готівкою в суму по 39200 грн. кожна для оплати вартості його навчання у Львівському національний медичному університеті ім. Д. Галицького (ф-т -Лікувальна справа). Вказана сума може бути зменшена для кожної із Сторін, якщо не буде оплачено вартість навчання третього, четвертого, п`ятого, шостого року навчання до моменту продажу майна;

- сторони зобов?язуються за кошти належні їм на праві особистої приватної власності в рівних частинах оплачувати вартість одноразового навчання сина у вищому навчальному закладі України до моменту продажу майна;

- позивач бере на себе обов?язок сплатити до 01.02.2013 року вартість навчання сина ОСОБА_4 у другому семестрі Львівського національного медичного університету ім. Д. Галицького (ф-т -Лікувальна справа);

??- відповідач, протягом п?яти днів з моменту продажу майна, знімається в установленому (порядку з реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 , сторони отримують інше майно.

Вказана Ухвала суду від 13.09.2012 року, позивачем у справі не оскаржувалася та набрала законної сили 19.05.2012 року. Тому, у справі № 1314/317/2012 вже розглядався спір між тими самими сторонами, про той самий предмет (поділ спільного майна подружжя) і з тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки ухвалою Суду від 13.09.2012 року у справі №1314/317/2012 вже вирішено вказаний спір між сторонами.

Оскільки на час подачі ОСОБА_1 позову про визнання права власності, спір про поділ майна, який позивач по суті перекваліфікував під спір про визнання права власності вже розглядався судом між тими самими сторонами і про той сам предмет і з тих самих підстав, є правові підстави для закриття провадження у справ на підставі п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

6. В підготовчому судовому засіданні 05.04.2023 представник позивача подала письмові доповнення до заперечення на клопотання про закриття провадження, в якому зазначила, що за час перебування в шлюбі позивач та відповідачка набули майно, що є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , який на момент припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу не був прийнятий в експлуатацію, право власності на будинок не було зареєстроване, однак будівництво такого по факту було завершено у 2001-2002 рр. Будинок побудований на земельній ділянці з кадастровим номером :10:001:0616, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності №293867065 від 06.01.2022, однак, як вбачається з витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва на замовлення відповідача ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» було видано технічну інвентаризацію №23705 від 04.03.2021 на спірний будинок, у подальшому Державною інспекцією архітектури та містобудування України зареєстровано декларацію про готовність об?єкта до експлуатації на спірний будинок. 13.07.2022 державним реєстратором Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області зареєстровано право власності на спірний будинок за відповідачем.

Спірний будинок перебуває у користуванні відповідачки, яка не визнає прав позивача на спірний будинок, відмовляється оформити права власності на його частки будинку у позасудовому порядку.

ІІ. Позиція учасників справи

7. В підготовчому судовому засіданні представник відповідача підтримав подані клопотання про закриття провадження, надав пояснення аналогічні викладеним їх змісту, просив клопотання задовольнити та закрити провадження в справі.

8. Представник позивача в підготовчому судовому засіданні клопотання про закриття провадження у справі заперечила, надала пояснення аналогічні викладеним у письмових заперечення, доповнила, що спірне майно сторін є їхньою спільною сумісною власністю, яка набута ними під час шлюбу, ухвалою суду від 13.09.2012, якою затверджена мирова угода між сторонами, був вирішений спір щодо поділу майна подружжя, зокрема і спірного. Позивач з 2012 року до 2022 року розраховував на добровільне та добросовісне виконання відповідачкою вимог затвердженою між ними мирової угоди, лише після реєстрації права власності будинковолодіння на відповідачку та невизнання нею за позивачем прав на його частку.

Вказала, що укладена між сторонами мирова угода згідно ухвали суду від 2012 року невиконана відповідачкою, хоча після відкриття виконавчого провадження відповідачка запевнила позивача, що добровільно виконуватиме рішення суду, про що він повідомив державного виконавця, однак жодної письмової заяви про фактичне виконання рішення у повному обсязі не подавав. Про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.04.2013 позивач дізнався із змісту клопотання представника відповідача 20.03.2023. Оскілки спір щодо спільного майна подружжя, а саме будинковолодіння, не вирішений добровільно, позивач звернувся до суду. Просила відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

ІІІ. Встановлені Судом обставини

9. 17.11.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

10. Із змісту позовної заяви, яка перебуває на розгляді, встановлено, що позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що спірне будинковолодіння є об`єктом спільної сумісної власності його та відповідачки, набуте за час їх перебування у шлюбі, в обґрунтування позову посилається на те, що за час перебування в шлюбі вони набули майно, що є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , який на момент припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу не був прийнятий в експлуатацію, право власності на будинок не було зареєстроване, однак будівництво такого по факту було завершено у 2001-2002 рр.

Зазначає, що спір про поділ майна подружжя раніше розглядався судом. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 13.09.2012 року у справі №1314/317/2012 за його позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя визнано мирову угоду та закрито провадження у справі.

Посилаючись на те, що станом на сьогоднішній день, мирова угода не виконана, спірний будинок перебуває у користуванні відповідача, яка не визнає прав позивача на спірний будинок, відмовляється оформити права власності на його частки будинку у позасудовому порядку, вимушений звернутися до суду із даним позовом.

11. Правовою підставою позовних вимог позивач зазначає зокрема і статті 60, 63, 70 Сімейного кодексу України, які визначають правовий режим щодо права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові та розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

12. Шлюб між відповідачкою та позивачем розірваний 02.02.2012 року згідно рішення №2-481/2011 Мостиського районного суду Львівської області, яке набрало законної сили 20.02.2012 року.

13. Із змісту позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна спільної сумісної власності подружжя №1314/317/2012 встановлено, що позивач просить розділити майно, що є спільною сумісною власністю, зокрема серед іншого виділити йому частину будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Згідно ухвали Мостиського районного суду Львівської області №1314/317/2012 від 13.09.2012 встановлено, що у справі №1314/317/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнано мирову угоду, укладену між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , відповідно до якої, зокрема:

- сторони оформляють у встановленому порядку право власності на будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 (надалі - будинковолодіння). Звернення до компетентних органів щодо оформлення права власності на будинковолодіння повинно бути не пізніше одного місяця з моменту затвердження цієї Угоди. Витрати необхідні для оформлення права власності на будинковолодіння сторони несуть порівну;

??- з моменту реєстрації права власності на будинковолодіння Сторони, разом за спільною домовленістю щодо ціни, здійснюватимуть продаж будинковолодіння та земельних ділянок,

розташованих в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , зазначених в Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ 641 від 30.06.1995 р. ( АДРЕСА_1 ) та в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії IV-ЛВ М.063446 від 06.09.2002 року ( АДРЕСА_2 ) (надалі - майно). Кошти, отримані від продажу майна повинні бути, відразу, поділені в рівних частинах між Позивачем. Відповідачем та їх сином ОСОБА_4 в день продажу майна в нотаріальній установі, де здійснюватиметься його продаж. Поділ коштів повинен відбутись до моменту підписання договорів купівлі-продажу майна. 3 коштів, отриманих від продажу майна Позивач відразу в день продажу майна отримує від Відповідача 5800 дол. США (п?ять тисяч вісімот доларів США) на погашення спільних з Відповідачем заборгованостей за договорами позики перед фізичними особами, які виникли за час їх перебування в шлюбі. На підтвердження отримання таких коштів Позивач повинен надати Відповідачу письмову розписку…»

Ухвала набрала законної сили 19.09.2012.

14. Із змісту долучених до клопотання представника відповідача додатків встановлено, що Ухвала суду від 13.09.2012 року, позивачем у справі не оскаржувалася, набрала законної сили 19.05.2013 та була виконавчим документом згідно виконавчого листа №1314/317/2012, виданого 26.03.2013 року Мостиським районним судом Львівської області та пред?являлася ОСОБА_1 до примусово виконання до органів виконавчої служби України, в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження". Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження BП №37351529 від 29.04.2013 вбачається, у заяві №1066 від 29.04.2013 року стягувач ОСОБА_1 просить закінчити виконавче провадження з примусового виконання мирової угоди на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження».

15. Крім того, в підготовчому судовому засіданні 20.03.20233 представник позивача подала клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів диску із звукозаписом судового засідання від 06.04.2012 року. В поданому клопотанні представник позивача також зазначає, що звукозапис судового засідання від 06.04.2012 по цивільній справі №1314/317/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Суд заслухавши думку учасників, оглянувши матеріали справи та дослідивши їх зміст, приходить до наступного висновку.

ІV. Застосоване Судом законодавство та висновок Суду

16. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

17. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

18. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

19. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

20. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

21. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

22. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

23. Статтею 255 ЦПК України визначений вичерпний перелік підстав для закриття провадження по справі.

24. Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

25. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначила, що «Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі» (пункти 26, 27).

26. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

27. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

V. Висновки Суду

28. Тлумачення змісту пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

29. Закриття провадження у справі допускається за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

30. Встановлено, що позивач звернувся до суду для захисту свого права, зокрема із вимогою про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами

АДРЕСА_4 . В обґрунтування позову посилається на те, що дане будинковолодіння є об`єктом спільної сумісної власності його та відповідачки, набуте за час їх перебування у шлюбі, яке на момент припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу не було прийняте в експлуатацію, право власності на будинок не було зареєстроване, однак будівництво такого по факту було завершено у 2001-2002 рр. Крім того, сам позивач зазначає, що спір про поділ майна подружжя раніше розглядався судом, а Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 13.09.2012 року у справі №1314/317/2012 за його позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя визнано мирову угоду та закрито провадження у справі.

Правовою підставою позовних вимог позивач зазначає зокрема і статті 60, 63, 70 СК України, які визначають правовий режим щодо права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові та розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Посилаючись на те, що мирова угода не виконана, спірний будинок перебуває у користуванні відповідача, яка не визнає прав позивача на спірний будинок, відмовляється оформити права власності на його частки будинку у позасудовому порядку, вимушений звернутися до суду із даним позовом

32. Крім того, представник позивача долучила до матеріалів справи як докази обґрунтування своїх вимог, диск із звукозаписом судового засідання від 06.04.2012 року, зазначивши, що звукозапис судового засідання від 06.04.2012 по цивільній справі №1314/317/2012 за позовом між тими самими сторонами.

33. Встановлені обставини щодо предмета та підстав позову, також зазначені представником позивача у письмових запереченнях на клопотання представника відповідача про закриття провадження. Також і підтверджені представником позивача у підготовчому судовому засіданні.

34. Крім того, із змісту ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 13.09.2012, яка набрала законної сили встановлено, що у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнано мирову угоду, укладену між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , відповідно до якої, зокрема вказано, що «сторони оформляють у встановленому порядку право власності на будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Звернення до компетентних органів щодо оформлення права власності на будинковолодіння повинно бути не пізніше одного місяця з моменту затвердження цієї Угоди. Витрати необхідні для оформлення права власності на будинковолодіння сторони несуть порівну; з моменту реєстрації права власності на будинковолодіння Сторони, разом за спільною домовленістю щодо ціни, здійснюватимуть продаж будинковолодіння та земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_1 та

АДРЕСА_5 . Крім того, судом встановлено із змісту ухвали про закриття провадження від 13.09.2012, що сторони наполягають на закритті провадження по справі, у зв`язку з укладенням мирової угоди, їм відомі наслідки цієї дії, які визначені ЦПК України.

36. Представник позивача в судовому засіданні також зазначила, що укладена між сторонами мирова угода згідно ухвали суду від 2012 року про поділ майна подружжя, невиконана відповідачкою, яка після відкриття виконавчого провадження запевнила позивача, що добровільно виконуватиме рішення суду, про що він повідомив державного виконавця. Про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.04.2013 позивач дізнався із змісту клопотання представника відповідача 20.03.2023. Оскільки спір щодо спільного майна подружжя, а саме будинковолодіння, не вирішений добровільно, позивач звернувся до суду.

37. Наведені обставини додатково свідчать про однорідність підстав та предмету спору між тими самими сторонами.

38. Таким чином, судом встановлено, що зміст позовних вимог згідно ухвали про закриття провадження 2012 року, яка набрала законної сили є тотожною позову, який розглядається, оскільки збігаються за складом учасники процесу, предмет позову як матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення та підстави позову як елементи його змісту, зокрема факти і норм закону на підставі яких позивач просить про захист свого права.

39. Слід зазначити, що посилання представника позивача на те, що позивач з 2012 року до 2022 року розраховував на добровільне виконання відповідачкою вимог затвердженою між ними мирової угоди, яка є виконавчим документом, не є безумовною підставою, яка заперечує наявність ухвали суду про закриття провадження у справі, яка набрала законної сили та постановлена з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

40. Додатково звертаю увагу, що приписами ст. 208 ЦПК України визначено, що разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень, а не підставою для перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з метою повторного розгляду спору.

41. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

42. У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», заява № 48553/99, від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, констатовано існування усталеної практики конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

43. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

44. Враховуючи наведені вимоги закону, встановивши, що спір, який перебуває в провадженні суду є тотожним спору, в якому постановлена ухвала про закриття провадження, яка набрала законної сили, оскільки в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, суд приходить до переконання, що наявне провадження підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

45. Тому клопотання представника відповідача про закриття провадження підлягає до задоволення із наведених підстав.

46. Згідно ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

47. Одночасно суд роз`яснює, що згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст. ст.255,256, 258, 260, 261 ЦПК України, Суд

постановив:

1. Клопотання представника відповідачки адвоката Борисенка В.В. про закриття провадження в справі задовольнити.

2. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності закрити.

3. Роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

4. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

5. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

6. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

7. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 10.05.2023.

Суддя Світлана ГІРЯК