Справа № 691/794/23
Провадження № 2/691/309/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 грудня 2023 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області в складі судді Синиці Л.П., за участю секретаря судового засідання Харук Л.Ю., розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Городищенського районного суду Черкаської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , та з урахуванням уточнень до позову, на виконання ухвали суду від 21.06.2023 року про залишення позовної заяви без руху, просила з відповідача стягнути борг за договором позики в сумі 180 000,00 грн. відповідно до Розписки від 23.12.2022 року; 67 000,00 грн. - кошти запозичені в банку; три відсотки річних у розмірі 429,00 грн., та моральну шкоду у розмірі 53 000,00 грн., яка завдана протиправними діями відповідача, як і судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 5 561,89 грн. та витрати на юридичні послуги у розмірі 12 000,00 грн.. Позов мотивує тим, що в червні 2022 року ОСОБА_3 (боржник) познайомився з її донькою ОСОБА_4 та під різними приводами брав у позивача грошові кошти, в сумі 100 000 грн.. Ці кошти позивачем були взяті в різних банках під 50-70 відсотків річних. Відповідно до Розписки від 23.12.2022 року відповідач зобов`язувався повернути суму в розмірі 180 000 грн. до 16.05.2022 року. Проте, станом на дату подачі цієї позовної заяви, ніяких коштів повернуто небуло. Враховуючи вищенаведене звернулася до відповідача із вимогою про стягнення 300 000 грн., з урахуванням його боргу за договорами позики, витрат, які понесла у зв`язку із взяттям коштів в банку та моральної шкоди та трьох відсотків річних. Проте станом на подачу позову відповідь так і не надійшла. Відповідач має повернути борг у сумі 180 000 грн. за договором позики. Разом із цим оскільки для надання йому позики брала кошти в банку відповідач має сплатити позивачу ще 67 000 грн.. Та, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, має сплатити три проценти річних в сумі 429 грн. (1800 х 3 х 29: 365), згідно розрахунку за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума боргу, Д - кількість днів прострочення. Внаслідок протиправних дій відповідача, позивач понесла значні моральні витрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації звичок і бажань, які б могла реалізувати не втрачаючи часу на підготовку цієї позовної заяви, написання вимоги до відповідача, відвідування юристів, щоб захистити свої порушені права. Враховуючи присутність психологічно травмуючого фактору (неправомірний дій відповідача), користуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкоди визначає в сумі 53 000 грн.. Позивач вказує, що відповідно до Закону України "Про судовий збір" за подання позову сплатила судовий збір, який складає 5 561,89 грн.. Для вирішення спору заключила договір про надання юридичних послуг № від 23.05.2023 року з Товариством з обмеженою відповідальністб "Амадео Право". Ціна коштів, сплачених за отримання юридчих послуг в сукупності склала 12 000 грн., що підтверджується зазначеним договором та актом виконаних послуг. Вказані судові витрати підягають стягнення з відповідача.

01.08.2023 в справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням до підготовчого судового засідання на 24.08.2023 року, відкладено через неявку відповідача.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 27.10.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 12.12.2023 року.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце судового розгляду даної справи повідомлені належно, враховуючи приписи ст. 128 ЦПК України, що підтверджено матеріалами цивільної справи.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явилася, клопотала про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити (телефонограма від 04.12.2023 року).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно, рекомендовани лист № 898 повернувся з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", а також на офіційному сайті "Судова влада України" було опубліковано оголошення про виклик відповідача до суду. Заяв та/або клопотань до суду не надав. Правом подачі відзиву не скористався.

Підстав для відкладення (перенесення) судового засідання не вбачається.

Крім того, згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 належним чином поінформований, що на розгляді суду перебуває позов з вимогами до нього про стягнення боргу, як і про дату, час і місце судового засідання, в яке не з`явився, без повідомлення причин, суд вважає, що у справі достатньо доказів для об`єктивного розгляду і слухає справу у відсутності відповідача, та приймає рішення в порядку заочного провадження.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з частиною 2 статті 247 ЦПК України. Так, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Судом встановлено, що згідно розписки від 23.12.2022 року, яка подана до суду в копії, ОСОБА_2 (відповідач) отримав в борг від ОСОБА_1 (позивач) кошти в розмірі 180 000,00 грн. на строк 5 місяців, які зобов`язувався повернути до 16.05.2023 року. Також в розписці зазначено, що у випадку не повернення боргу ОСОБА_2 зобов`язується оформити договір купівлі -продажу будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово "позика", адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08.04.2021 року у справі № 500/1755/17.

В частині 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 201/11388/17 провадження № 61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Як вказує позивач ОСОБА_1 в обґрунтування позову, відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання станом на дату подачі позову червень 2023 року не виконав, суму основного боргу в обумовлений сторонами строк до 16.05.2023 року не повернув.

Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.

Відомостей про повернення відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 боргу матеріали справи не містять.

Статті 526, 530, 598, 599 ЦК України передбачають, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Та, оскільки зобов`язання за договором позики є грошовим, то у зв`язку зі простроченням виконання відповідачем такого зобов`язання, позивач вправі ставити питання про стягнення з відповідача сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 464/3790/16-ц.

Всупереч положенням статтей 12, 81 ЦПК України, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що грошові кошти не були ним отримані від позивача, тоді як розписка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Частина 8 статті 178 ЦПК України визнаачє, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов про стягнення боргу за договором позики, не надав.

На час прийняття судом рішення, позивач ОСОБА_1 суму боргу не змінила та відомості про сплату коштів відповідачем відсутні.

Суд приймає розрахунок наданий позивачем щодо нарахування 429,00 грн. заборгованості у виді 3% річних за користування коштами.

В силу вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках.

За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе згідно розписки від 23.12.2022 року зобов`язання, а тому порушене право позивача підлягає захисту судом, та суд вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення боргу в розмірі 180 000,00 грн. та нарахованих трьох відсотків річних в розмірі 429,00 грн., задовольнити.

Щодо вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 : 67 000,00 грн. - кошти, які були запозичені позивачем в банку з метою надання їх в борг відповідачу; 53 000,00 грн. моральної шкоди, яка завдана протиправними діями відповідача, то суд приходить до такого висновку.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України а застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно із статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Суд вважає, що така вимога позову як повернення відповідачем 67 000,00 грн., як кошти, які були запозичені позивачем в банку з метою надання їх в борг відповідачу, не обгрунтована нормами Закону, а тому задовенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цієї частини позовних вимог достатнім.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Так, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені.

Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Суд враховує, що у межах даної справи не було встановлено протиправності дій відповідача, а напроти договором позики між сторонами встановлено відповідальність позичальника за порушення умов договору позики, розписки від 23.12.2022 року, а саме "У випадку не повернення боргу ОСОБА_2 зобов`язується оформити договір купівлі - продажу будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ".

Обставини, на які покликається позивач, при заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до справи. Та, звернення особи в суд за захистом своїх прав не може розцінюватись судом як протиправні дії відповідача.

Проаналізувавши повідомлені позивачем відомості, а саме те, що її моральному здоров`ю спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити права, її життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, внаслідок протиправних дій відповідача понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації звичок і бажань, які могла б реалізувати не витрачаючи час на підготовку цієї позовної заяви, написання вимоги до відповідача, відвідування юристиів, щоб захистити свої порушенні права, суд вважає недоведеними, оскільки вказані обставини будь-якими належними та допустимими доказами, не підтверджені.

З огляду на вищевикладене у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 5 561,89 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. як попередня оплата, що підтверджено документами, наявними в матеріалах справи, а саме, квитанціями від 14.06.2023 року та від 24.07.2023 року щодо судового збору та Договором про надання юридичних послуг від 23.05.2023 № , квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2 від 23.05.2023 року на оплату коштів за надання юридичних послуг ТОВ "АМАДЕО ПРАВО".

При вирішенні судом питання про судові витрати у справі, згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки вимоги позивача було задоволено частково, тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. судового збору, 5 000,00 грн. витрат на юридичні послуги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 23, 526, 520, 599, 610, 611, 612, 625, 626, 1046, 1047, 1049, 1167 ЦК України, ст. ст. 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10, 13, 28, 76 - 81, 89, 258 - 260, 263 - 265, 268, 273, 280 - 284, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації (проживання): АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 ), борг за договором позики в сумі 180 000,00 грн. (сто вісімдесят тисяч гривень 00 копійок), три відсотки річних в розмірі 429,00 грн. (чотириста двадцять девять гривень 00 копійок), та судові витрати в розмірі 1073,60 грн. судового збору, 5 000,00 грн. витрати на юридичні послуги.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений на підставі ч. 3, ч. 4 ст. 284 ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення/отримання рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.

Повний текст виготовлено 12.12.2023.

Суддя Л. П. Синиця