Провадження номер 2/741/111/23
Єдиний унікальний номер 729/371/22
РІШЕННЯ

іменем України

27 квітня 2023 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Багмута О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Гладченко А.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Бобровицької міської ради Чернігівської області про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі,

УСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Бобровицького районного суду з цим позовом.

В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням нової редакції позовної заяви (а. с. 55-66) ОСОБА_1 посилалася на те, що наказом начальника відділу освіти Бобровицької міської ради від 27 травня 2022 року № 28 її було звільнено з посади директора Бобровицького ліцею з 31 травня 2022 року за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку за п. 3 ст. 40 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану частину відпустки тривалістю 51 календарний день. У зазначеному наказі не наведено конкретних фактів допущених порушень, їх систематичності та вчинення повторного проступку, який потягнув за собою звільнення. За період своєї роботи позивач не мала жодної догани, до оголошеної 20 травня 2022 року на підставі наказу № 24 від 20 травня 2022 року. Позивач уважає своє звільнення незаконним та не погоджується з ним, оскільки 17 років пропрацювала на посаді директора Бобровицького ліцею, пройшла конкурс та 30 червня 2021 року з нею був підписаний строковий трудовий договір № 02/21 як директором Бобровицького ліцею на 6 років з 01 липня 2021 року по 30 червня 2027 року. Звертає увагу, що будь-яких порушень трудової дисципліни та посадових обов`язків за весь час роботи як до введення воєнного стану, так і в період його дії не допускала.

Позивач просила суд ухвалити рішення, яким:

- визнати незаконним та скасувати наказ начальника відділу освіти Бобровицької міської ради від 27 травня 2022 року № 28 про звільнення з роботи з посади директора Бобровицького ліцею Бобровицької міської ради Чернігівської області ОСОБА_1 по п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку за (а. с. 24-25);

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Бобровицького ліцею Бобровицької міської ради Чернігівської області;

- стягнути з відділу освіти Бобровицької міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 червня 2022 року по день ухвалення рішення суду про поновлення на роботі;

- стягнути з відділу освіти Бобровицької міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Розпорядженням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 12 липня 2023 року № 729/371/22 у зв`язку з неможливістю утворити склад суду для розгляду, дану справу було направлено до найбільш територіально наближеного, а саме до Носівського районного суду Чернігівської області (а. с. 44-45).

Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області Крупини А.О. від 05 вересня 2022 року відкрито позовне провадження в даній цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а. с. 68).

У відзиві на позов представник відповідача відділу освіти Бобровицької міської ради ОСОБА_2 просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю, уважаючи його вимоги незаконними. Привернула увагу суду на те, що позивачем було пропущено місячний строк для звернення до суду, оскільки копія наказу № 12 від 27 травня 2022 року була вручена позивачці 27 травня 2022 року. Позивач є пенсіонеркою і держава подбала про її матеріальний стан, відтак недоцільно стверджувати про втрату нею нормальних життєвих зв`язків, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. У справі немає доказів, які б підтверджували моральні страждання ОСОБА_1 . Остання неодноразово подавала документи до відділу освіти, які є підтасованими, перекрученими або з допущеними помилками, що уповільнювало роботу відділу. Також мало місце невідповідність і у поданих фінансових документах. ОСОБА_1 як керівник закладу освіти не у повній мірі дотримувалась освітнього законодавства в частині забезпечення інформаційної відкритості та не виконувалось рішення розширеного засідання колегії відділу освіти міської ради від 03 березня 2021 року. Порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 як директором Бобровицького ліцею Бобровицької міської ради вчинялося і раніше, а саме, фіксувалось актами про відсутність керівника на робочому місці 25 та 26 квітня 2022 року, а 10 травня 2022 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі більше, ніж 3 години, що свідчить про систематичний характер недоліків у роботі позивача. Засновником ліцею у відповідь на доповідну записку відділу освіти та з огляду на ситуацію, яка склалася, рекомендовано звільнити ОСОБА_1 з посади директора Бобровицького ліцею, тобто позивачка звільнена на законних підставах і не може бути поновлена на роботі (а. с. 75-80).

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 , спростовуючи доводи представника відповідача, зазначає, що лише 31 травня 2022 року вона отримала свою трудову книжку, а також належним чином ознайомилась з наказом. Позовна заява була подана до суду 30 червня 2022 року. Оскільки уважає своє звільнення незаконним та таким, що порушує її честь та ділову репутацію, вона втратила сталий зв`язок з колегами, що завдало позивачу моральних страждань. Указувала, що має 47 років педагогічної роботи, з яких 17 років - на посаді директора Бобровицького ліцею, а за весь час роботи не отримала жодної догани та не притягувалась до дисциплінарного стягнення. Щодо звинувачень у наказі № 28 від 27 травня 2022 року у невиготовленні печатки закладу освіти зазначала, що така печатка була замовлена у січні 2022 року, однак вчасному її отриманню перешкодила війна; офіційний сайт ліцею був знищений не з її вини напередодні 01 вересня 2021 року, а новий сайт створено у жовтні 2021 року; при вирішенні питання щодо запровадження у ліцеї дистанційної роботи позивач керувалась листами МОН України від 07 березня 2022 року та від 15 березня 2022 року, а свою дистанційну роботу поєднувала з роботою на робочому місці. Звільнення в умовах воєнного стану, коли працівник працює дистанційно, є незаконним (а. с. 142-147).

20 січня 2023 року позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог у частині стягнення з відділу освіти Бобровицької міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 червня 2022 року та довідку про її доходи за березень та квітень 2022 року (а. с. 196-197).

Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримала повністю, додатково зазначила, що дійсно 27 травня 2022 року у приміщенні ліцею їй було зачитано наказ № 28, однак того дня вона перебувала у пригніченому стані, наказ не отримувала, а пізніше, 31 травня 2022 року, їй було вручено трудову книжку. Указувала, що порушень виконання трудових обов`язків вона не допускала, її звільнення є свавіллям, а очолюваний нею заклад був одним з найкращих у громаді. Заподіяну їй моральну шкоду оцінює у розмірі 15000 грн., оскільки у неї істотно погіршився фізичний і моральний стан здоров`я.

Представник позивача адвокат Гладченко А.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Акцентувала увагу суду на тому, що у діях ОСОБА_1 немає ознак систематичності невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, також відсутня вина, тобто коли б порушення трудових обов`язків було скоєно без поважних причин умисно або з необережності. Роботодавцем не було ураховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, відсутність заподіяної ОСОБА_1 шкоди, обставини, за яких вчинено проступок, попередню її роботу і досягнення на посаді директора ліцею. Незаконність звільнення ОСОБА_1 з посади є підставою для відшкодування їй моральної шкоди.

Представник відповідача відділу освіти Бобровицької міської ради ОСОБА_2 зазначала, що у діях ОСОБА_1 були ознаки дисциплінарних проступків, які вказували на систематичність невиконання нею без поважних причин покладених трудових обов`язків, що надавало підстави роботодавцеві - відділу освіти - прийняти наказ від 27 травня 2022 року № 28 про її звільнення з роботи з посади директора ліцею. Зазначене підтверджується актами перевірок, поясненнями, доповідними, наказами по ліцею, табелями обліку використання робочого часу, які надані суду. Про наявні недоліки у роботі попередньо було поінформовано в.о. Бобровицького міського голови. Просила у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов.

02 лютого 2023 року подала до суду письмове клопотання про встановлення факту пропуску строку звернення до суду та постановити ухвалу про залишення позову без розгляду, оскільки на її думку, ОСОБА_1 подала позов після закінчення строків, установлених ст. 233 КЗпП України (а. с. 200).

Допитана у судовому засіданні як свідок сторони відповідача ОСОБА_3 дала показання, що вона тривалий час знайома з позивачем ОСОБА_1 , у тому числі по спільній роботі у школі № 1, а потім у гімназії. Весь час ОСОБА_1 та очолюваний нею колектив працювали дуже добре та злагоджено, учбовий заклад та його учні здобували значні досягнення, рейтинг школи залишався завжди високим. Їй відомо, що ОСОБА_1 зайняла посаду за конкурсом, до травня 2022 року до дисциплінарної відповідальності не притягувалась, а після оголошення догани час для виправлення становища їй наданий не був. З початку військового стану весь час вболівала за долю ліцею та підтримувала постійний зв`язок з педагогічним колективом.

Свідок сторони відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні дала показання, що вона працює начальником відділу юридичного та кадрового забезпечення Бобровицької міської ради. Свідок пригадує, що наприкінці травня 2022 року вона разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ходили до ліцею для комісійного вручення його директору ОСОБА_1 наказу від 27 травня 2022 року про її звільнення з роботи за систематичне невиконання трудових обов`язків. Пригадує, що у її присутності ОСОБА_2 зачитала ОСОБА_1 наказ № 28 начальника відділу освіти міської ради, однак позивач у справі відмовилась поставити підпис про його отримання та отримати такий наказ, про це було складено відповідний акт. Причин відмови від отримання наказу ОСОБА_1 не пояснила, в момент зачитування наказу перебувала у схвильованому стані Сам акт пізніше був складеним у відділі освіти. Через декілька днів вони у тому ж складі комісії знову ходили до ліцею та вручили ОСОБА_1 її трудову книжку, яку остання отримала, про що розписалась. Інформації, чи надсилався наказ № 28 поштою на адресу місця проживання ОСОБА_1 , вона не володіє.

Свідок сторони відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні дала показання, що вона працює головним спеціалістом з юридичного і кадрового забезпечення виконавчого апарату Бобровицької міської ради. На підставі вказівки керівництва Бобровицької міської ради наприкінці травня 2022 року ОСОБА_2 за її присутності та присутності ОСОБА_4 у приміщенні Бобровицького ліцею ОСОБА_1 було ознайомлено шляхом зачитування наказу начальника відділу освіти від 27 травня 2022 року про її ( ОСОБА_1 ) звільнення з посади директора ліцею на п. 3 ст. 40 КЗпП України, від отримання такого наказу ОСОБА_1 відмовилась. Про це було складено акт відмови від ознайомлення. Уважає, що позивачка є однозначно ознайомленою зі змістом наказу № 28 уповноваженими на те особами, а процедура ознайомлення не була порушена.

Вислухавши учасників судового розгляду, розглянувши клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, показання свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що наказом начальника відділу освіти Бобровицької міської ради від 29 червня 2021 року № 40 ОСОБА_1 прийнято на посаду директора Бобровицького ліцею за строковим трудовим договором з 01 липня 2021 року по 30 червня 2027 року, як таку, що пройшла конкурс з посадовим окладом відповідно до штатного розпису (а. с. 23).

30 червня 2021 року між відділом освіти Бобровицької міської ради та ОСОБА_1 було укладено стоковий трудовий договір № 02/21, за яким ОСОБА_1 призначена на посаду директора Бобровицького ліцею Бобровицької міської ради Чернігівської області на строк дії трудового договору, який установлено у розділі VII договору, тобто з 01 липня 2021 року по 30 червня 2027 року (а. с. 17-22).

25 квітня 2022 року, 26 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 було складались акти № 4, № 5 про її відсутність на робочому місці без попередження відсутності безпосереднього керівника відповідно з 13 год. 46 хв. до 16.00 год. та з 13 год. 16 хв. до 16.00 год. (а. с. 85, 86).

28 квітня 2022 року ОСОБА_1 відмовилась від отримання актів за № 6 та № 7 про відсутність на робочому місці 25 квітня 2022 року, 26 квітня 2022 року надання пояснень за даним фактом та від ознайомлення (а. с. 84, 113, 87).

Актами від 10 травня 2022 року № 8 та № 9 засвідчено відсутність ОСОБА_1 , директора Бобровицького ліцею, на робочому місці без попередження про відсутність керівництва з 8 год. 00 хв. до 9 год. 20 хв., та з 14 год. 08 хв. до 16 год. 00 хв. (а. с. 88,89).

Актом від 11 травня 2022 року № 10 засвідчено відмову ОСОБА_1 від надання пояснень та розписатись в отриманні та ознайомленні з актами від 10 травня 2022 року (а. с. 90).

20 травня 2022 року, керуючись статтями 147-149 КЗпПУ, п. 5.2. Посадової інструкції директора, наказом відділу освіти Бобровицької міської ради за № 24 ОСОБА_1 , директору Бобровицького ліцею, було оголошено догану та позбавлено преміальних виплат. З тексту наказу убачається, що за результатами візиту 25 квітня 2022 року до Бобровицького ліцею працівників відділу освіти було виявлено ряд порушень, а саме:

- директорка була відсутня на робочому місці в робочий час із 13 год. 46 хв. до 16 год. 00 хв.;

- жодного працівника молодшого обслуговуючого персоналу не було на робочому місці;

- освітній заклад був зачинений.

Директор від пояснень відмовилась, про що складений акт від 28 квітня 2022 року № 6. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила дисциплінарний проступок, а саме п. 3.2 Посадової інструкції директора та не організувала належним чином діяльність закладу відповідно до затверджених нею Правил внутрішнього трудового розпорядку (а. с. 112).

Указаний вище наказ ОСОБА_1 не оскаржувався і не втратив юридичної сили на день звільнення, тобто є чинним, а з дня його видання до дня видання оскаржуваного наказу від 27 травня 2022 року не минуло більше року, чого не заперечувала позивач ОСОБА_1

23 травня 2022 року було складено акт за № 11, за змістом якого ОСОБА_1 відмовилась від ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 20 травня 2022 року № 24 та отримання його копії (а. с. 11).

Відділ освіти Бобровицької міської ради доповідною запискою від 25 травня 2022 року 01-14/, з огляду на неодноразове подання директором Бобровицького ліцею ОСОБА_1 документів, які є підтасованими, перекрученими, або з допущеними різного характеру помилками, які значно уповільнюють роботу відділу освіти, інформував в.о. міського голови про указані факти та просив погодження, як засновника ліцею, звільнити ОСОБА_1 з посади директора Бобровицького ліцею Бобровицької міської ради Чернігівської області за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, п. 3 ст. 40 КЗпП України. За резолюцією, зробленою посадовою особою 26 травня 2022 року на доповідній записці визнано необхідним звільнити ОСОБА_1 із займаної посади (а. с. 107-108).

26 травня 2022 року Бобровицьким ліцеєм за підписом директора ОСОБА_1 на адресу відділу освіти Бобровицької міської ради подано пояснювальну записку щодо коригування табелю обліку робочого часу молодшого обслуговуючого персоналу за квітень 2022 року, виготовлення печатки і штампу, які відповідають назві закладу освіти, відновлення діяльності заблокованого офіційного сайту ліцею, роботи заступника директора з науково-методичної роботи ОСОБА_6 , організації дистанційного навчання вчителів, в якій висловлено свою позицію (а. с. 121-122).

27 травня 2022 року наказом начальника відділу освіти Бобровицької міської ради від № 28 ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади директора Бобровицького ліцею Бобровицької міської ради з 31 травня 2022 року за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, п. 3 ст. 40 КЗпП України.

В обґрунтування підстав для видання наказу зазначається, що ОСОБА_1 , як директором Бобровицького ліцею, неодноразово подавались документи до відділу освіти, що є підтасованими, перекрученими або з допущеними помилками. 23 травня 2022 року у Бобровицькому ліцеї під час перевірки властивостей електронних документів за часом створення комісією Бобровицької міської ради було виявлено факт підтасовування змісту наказів та встановлення дати їх створення. 24 травня 2022 року поданий коригуючий табель обліку робочого часу молодшого обслуговуючого персоналу за квітень 2022 року, в якому внесені дані не відповідають наказам по закладу та завірені печаткою, яка не відповідає установчим документам закладу. Також директором не виконується п. 2.1. рішення розширеного засідання колегії відділу освіти Бобровицької міської ради від 03 березня 2021 року, не в повній мірі дотримано вимоги чинного освітнього законодавства (стаття 30 ЗУ «Про освіту») в частині забезпечення інформаційної відкритості, а саме: на офіційному сайті закладу відсутня освітня програма на 2021-2022 навчальний рік, що реалізується в закладі освіти. Наказом по Бобровицькому ліцею 25 травня 2022 року № 24 було звільнено працівника без поданої ним заяви.

Зазначено, що порушення трудової дисципліни директором Бобровицького ліцею ОСОБА_1 вчинялося і раніше, за що наказом відділу освіти від 20 травня 2022 року № 24 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » вже застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Підстави:

- П. 2.2, п. 3,2, п. 5.2 Посадової інструкції директора Бобровицького ліцею;

- П. 4, п. 5.14 Правил внутрішнього трудового розпорядку;

- Акт перевірки документів за часом створення від 23 травня 2022 року № 1;

- Доповідна бухгалтера централізованої бухгалтерії від 24 травня 2022 року;

- Пояснювальна записка директора Бобровицького ліцею Бобровицької міської ради Чернігівської області ОСОБА_1 від 23 травня 2022 року;

- Акт про відмову від пояснення № 10 від 11 травня 2022 року;

- Доповідна записка головного спеціаліста відділу освіти від 25 травня 2022 року;

- Пояснювальна записка директора Бобровицького ліцею Бобровицької міської ради Чернігівської області ОСОБА_1 з додатками від 26 травня 2022 року;

- Пояснювальна записка директора від 27 травня 2022 року (а. с. 24-25, 81-82).

Того ж дня (27 травня 2022 року) представниками засновника було складено акт за № 12 про відмову від ознайомлення з наказом про звільнення, за змістом якого ОСОБА_2 ознайомила ОСОБА_1 з наказом від 27 травня 2022 року № 28 «Про звільнення ОСОБА_1 » та запропонувала підписатися в наказі про ознайомлення. Копію наказу отримала на руки, від підпису ОСОБА_1 відмовилася.

Суд звертає увагу сторін на те, що назва Акту, тобто про відмову від ознайомлення з ним, суперечить змісту акту, відповідно до якого ОСОБА_2 ознайомила ОСОБА_1 з наказом від 27 травня 2022 року № 28 про її звільнення.

При цьому у судовому засіданні позивач стверджувала, що з наказом № 28 вона не була належним чином ознайомленою та його у руки не отримувала, від його заслуховування ОСОБА_1 відмовлялась, засобом поштового зв`язку він їй не надсилався.

31 травня 2022 року позивачеві була видана її трудова книжка, яка містила запис про звільнення з посади директора за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на неї трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, та містить посилання на ст. 40 КЗпП України (а. с. 153-158).

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам сторін, суд зважає на таке.

Право на працю є основним конституційним правом громадян України. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 2 КЗпП України державою забезпечується право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є зокрема Конвенція Міжнародної Організації Праці N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII(далі - Конвенція). Згідно зі статтею 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом пункту 2 статті 9 вказаної Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Відповідно до статей 21 та 139 КЗпП України працівник зобов`язаний виконувати роботу, визначену трудовим договором, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Тобто при звільненні працівника на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП слід враховувати, що на працівника покладаються обов`язки, які складають зміст його трудової функції, а також обов`язок дотримуватися внутрішнього трудового розпорядку, який встановлено законодавством та локальними актами. Працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чиним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

У справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до частини 3статті 149 КЗпП при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Тлумачення частини 3 статті 149 КЗпП свідчить, що її положення мають поширюватися при застосуванні будь-якого виду дисциплінарного стягнення, тобто як до звільнення, так і до догани.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 266/1124/16-ц (провадження № 61-27649св18).

Підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади директора Бобровицького ліцею за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України вказано на систематичність невиконання трудових обов`язків, а саме за неодноразове подавання документів до відділу освіти, що є підтасованими, перекрученими або з допущеними помилками. 23 травня 2022 року у Бобровицькому ліцеї під час перевірки властивостей електронних документів за часом створення комісією Бобровицької міської ради було виявлено факт підтасовування змісту наказів та встановлення дати їх створення. 24 травня 2022 року поданий коригуючий табель обліку робочого часу молодшого обслуговуючого персоналу за квітень 2022 року, в якому внесені дані не відповідають наказам по закладу та завірені печаткою, яка не відповідає установчим документам закладу. Також не виконання директором п. 2.1. рішення розширеного засідання колегії відділу освіти Бобровицької міської ради від 03 березня 2021 року, не в повній мірі дотримано вимоги чинного освітнього законодавства (стаття 30 ЗУ «Про освіту») в частині забезпечення інформаційної відкритості, а саме, на офіційному сайті закладу відсутня освітня програма на 2021-2022 навчальний рік, що реалізується в закладі освіти. Наказом по Бобровицькому ліцею 25 травня 2022 року № 24 було звільнено працівника без поданої ним заяви.

Проаналізувавши зміст вищезазначеного наказу в сукупності із дослідженими доказами, суд не встановив конкретного проступку зі сторони позивача для надання йому оцінки як систематичного невиконання трудових обов`язків, а тому з його правовим обґрунтуванням не погоджується.

У вказаному наказі про звільнення позивача ОСОБА_1 від 27 травня 2022 року № 28 не наведені конкретні факти допущеного нею невиконання обов`язків, не зазначено, коли, які дії вона повинна була зробити та які не зробила, та чи була в неї об`єктивна можливість виконати ці обов`язки, тобто, чи була наявність чи відсутність поважності причин, з яких вона не виконала свої службові обов`язки, чи міг бути вказаний проступок підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Суд уважає, що роботодавцем, відповідачем у справі, при прийнятті рішення про звільнення працівника з роботи повинні бути дотримані вимоги законодавства про працю в повному обсязі, а прийняття рішення про звільнення, має відбуватися з відповідним дотриманням законодавства про працю за будь-яких обставин.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади директора ліцею на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, попереднє притягнення її до дисциплінарної відповідальності за наказом від 20 травня 2022 року № 24 (оголошення догани).

Відповідно до положень статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Таке дотримання законодавства про працю у діях відповідача, судом не встановлено.

Виходячи із норм чинного законодавства, для розірвання трудового договору за підставою, що міститься у пункті 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, необхідними є такі умови: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; невиконання трудових обов`язків мало систематичний характер; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Для застосування цієї підстави розірвання трудового договору важливим є невиконання працівником обов`язків, передбачених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При цьому не може вважатися порушенням трудової дисципліни невиконання обов`язків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору.

Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Із наданих позивачем доказів, які містять інформацію про багаторічну сумлінну працю, трудовий стаж роботи в одному закладі освіти з 1986 року (з урахуванням неодноразових реорганізацій школи), слід вбачати, що при прийнятті рішення про звільнення працівника ОСОБА_1 такі не опрацьовувалися та не враховувалися. Разом з тим навіть у випадку конкретизації роботодавцем та доведеності порушення трудової дисципліни з боку позивача обраний вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи не можна визнати таким, що відповідає тяжкості проступку.

Відповідачем не доведено правових підстав для звільнення позивача за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП, а саме систематичного невиконання без поважних причин ОСОБА_1 обов`язків, покладених на неї трудовим договором.

Показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 не спростовують письмових доказів, досліджених судом, за якими встановлено відсутність винуватості ОСОБА_1 у порушенні трудової дисципліни, зокрема, щодо проведення інвентаризації, так як не спростовані її пояснення, що комісія для інвентаризації прибула в неповному складі. Як і не спростовують відсутності мотивації у наказі про звільнення у зв`язку з систематичним порушенням відповідачем трудової дисципліни. У наказі про звільнення вказано лише пункти інструкції, однак не вказано, у чому саме виразились винуваті дії ОСОБА_1 щодо порушених пунктів. Тому позовні вимоги у цій частині є доведеними.

Суд привертає увагу сторін, що аналіз чинної нормативно-правової бази України, а також матеріалів словників законодавчих термінів не містить визначення термінів (понять) «підтасовані, перекручені або з допущеними помилками документи», а у судовому засіданні представник відповідача не змогла пояснити їх суть у розумінні оскаржуваного наказу від 27 травня 2022 року № 28.

Отже, наказ начальника відділу освіти Бобровицької міської ради від 27 травня 2022 року № 28 «Про звільнення ОСОБА_1 » підлягає скасуванню, що тягне за собою обов`язок поновлення позивача ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Бобровицького ліцею Бобровицької міської ради та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Разом з цим факт незаконного звільнення позивача в силу вимог ст. 235 КЗпП України дає підстави для нарахування позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, із змінами, за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, із змінами. (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Пунктом 3 Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З наданої відповідачем довідки про доходи ОСОБА_1 від 03 січня 2023 року № 08-18/10 вбачається, що за останні два місяці відпрацьованих позивачем (березень, квітень 2022 року) її середньоденна заробітна плата на посаді директора становила 808 грн. 27 коп. (з розрахунку 27418 грн. 08 коп. (всього нараховано): 34 (відпрацьовано днів) (а. с. 196-197).

При визначенні розміру середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 суд не ураховує її середньоденний заробіток на посаді вчителя української мови ліцею, оскільки поновлення позивача на посаді вчителя не є предметом спору у даній справі.

Період за час вимушеного прогулу з 01 червня 2022 року по 27 квітня 2023 року (включно), кількість робочих днів за цей період становила 237.

Відповідно, вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 червня 2022 року по день винесення рішення (27 квітня 2023 року включно) підлягає задоволенню в сумі 191599 (сто дев`яносто одна тисяча п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 99 коп. (808 грн. 27 коп. х 237) з відповідним утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 9901/407/19 вказано, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з положеннями ст.1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Водночас, відповідно до статті 237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов`язку відшкодування тільки за умови,якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності).

Згідно з п. 3 постанови Пленуму ВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року (справа № 207/878/20) зазначено, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Судом установлено, що незаконним звільненням відповідач завдав позивачу моральну шкоду, адже було порушено право позивача на працю та оплату праці, у зв`язку з незаконними діями відповідача, позивач зазнала душевних страждань, нервового стресу, у неї погіршився стан здоров`я та порушився нормальний спосіб життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує встановлені обставини, характер порушення прав позивача, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань, ступінь вини та протиправність дій відповідача, тяжкість та істотність вимушених змін у житті позивача після втрати роботи, зусилля, що вжиті позивачем для відновлення своїх трудових прав.

Водночас, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду, завдану незаконним звільненням у сумі 2000 грн. Тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи клопотання представника про встановлення факту пропуску строку звернення до суду та постановлення з цих підстав ухвали про залишення позову без розгляду, суд виходить з такого.

Частиною 1 статті 233 КЗпП передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом. Для правильного обчислення різних видів строків важливе значення має визначення початок їх перебігу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто день, в якому безпосередньо мав місце момент початку перебігу строку, при обчисленні останнього не враховується.

Згідно з частиною 6 статті 70 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передано іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно, днем подання позову є день безпосереднього подання позовної заяви до суду першої інстанції або здачі його на пошту чи передачі іншими відповідними засобами зв`язку.

Оскільки у судовому засіданні позивач стверджувала, що копію наказу про від 27 травня 2022 року № 28 їй не була вручена 27 травня 2022 року, що підтверджується актом про відмову від ознайомлення з наказом про звільнення від 27 травня 2022 року № 12 (а. с. 92), трудову книжку вона отримала 31 травня 2022 року, про що не заперечувала представник відповідача, тому місячний строк на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, з урахуванням положень статті 233 КЗпП України, необхідно рахувати з 01 червня 2022 року.

Даний позов подано до суду (здано до відділення поштового зв`язку, адресат: Бобровицький районний суд) 30 червня 2022 року, тобто у межах місячного строку на звернення до суду за вирішенням трудового спору (а. с. 31).

За указаних обставин суд не знаходить підстав для висновку про пропуск ОСОБА_1 строку для звернення до суду, а тому у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду необхідно відмовити.

При вирішення даної справи суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню .

При вирішенні справи судом враховуються також положення ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю, натомість у даному разі відповідачем таких доказів не надано.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Принцип змагальності згідно ст. 12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові-на позивача, у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову сплачено 2270 грн. 00 коп. судового збору, що, із врахуванням задоволення позову та положень ст. 141 ЦПК України, є підставою для стягнення судового збору у вказаному розмірі із відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 4, 12, 13, 15, 76, 77-81, 83, 133, 141, 222, 259, 263-265, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, ст. ст. 2, 3, 21, 40, 147, 149, 221, 233 КЗпП України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача відділу освіти Бобровицької міської ради ОСОБА_2 про встановлення факту пропуску строку звернення до суду та постановлення ухвали про залишення позову без розгляду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до відділу освіти Бобровицької міської ради Чернігівської області про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ начальника відділу освіти Бобровицької міської ради від 27 травня 2022 року № 28 «Про звільнення ОСОБА_1 » у частині звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади директора Бобровицького ліцею з 31 травня 2022 року за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Бобровицького ліцею Бобровицької міської ради з 01 червня 2022 року.

Стягнути з відділу освіти Бобровицької міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 червня 2022 року по 27 квітня 2023 року (включно) у розмірі 191599 (сто дев`яносто одна тисяча п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 99 коп. з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів.

Стягнути з відділу освіти Бобровицької міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Бобровицького ліцею Бобровицької міської ради Чернігівської області та виплати їй середньої заробітної плати за один місяць.

Стягнути з відділу освіти Бобровицької міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2977 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн. 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , РОНКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: відділ освіти Бобровицької міської ради Чернігівської області, код згідно з , адреса місцезнаходження: 17400, Чернігівська обл., м. Бобровиця, вул. Франка, буд. 1.

Повний текст судового рішення складено 02 травня 2023 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА