Справа № 467/398/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря судових засідань Розмеріца О.В.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Арбузинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса про виключення запису про особу, як батька з актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Арбузинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса про виключення запису про особу, як батька з актового запису про народження дитини.

Позовні вимоги мотивував тим, що 23 лютого 2017 року реєстратором Арбузинського районного відділу державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області на підставі його заяви та його згоди було внесено зміни до актового запису про дитиу, а саме прізвище ОСОБА_6 змінено на ОСОБА_7 , по батькові ОСОБА_8 змінено на ОСОБА_9 . Підставою стало те, що на початку 2009 року, більш точного часу вказати не може, між сторонами були інтимні стосунки, після чого відповідач повідомила йому, що вагітна саме від нього. На той час шлюбні відносини між ними не склалися. Однак, 24 грудня 2016 року сторони уклали шлюб у Вознесенському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Факт того, що позивач є батьком дитини ОСОБА_10 , відповідачка підтверджує у позовних заявах про стягнення з нього аліментів, про розірвання шлюбу, такий факт підтверджується і свідоцтвом про народження дитини. Дізнавшись, що він не є біологічним батьком вказаної дитини, вимушений був звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08.07.2022 року відкрито провадження по даній справі, розгляд справи ухвалено провести в порядку загального позовного провадження.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що сторони по справі на момент зачаття дитини ОСОБА_11 не знали про існування один одного, а визнання батьківства дитини в 2017 році позивачу потрібне було для розірвання контракту з військовою частиною, як батька трьох дітей.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22.12.2022 року справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги, пояснивши суду, що з відповідачкою познайомився та почав з нею зустрічатися у 2009 році. Тоді ж між ними були інтимні стосунки. Невдовзі вони розійшлися. В жовтні 2009 року через соціальну мережу «Однокласники» відповідач повідомила йому про вагітність, однак він проігнорував дане повідомлення, оскільки мав іншу сім`ю. У 2016 році він знову почав спілкуватися із відповідачем через соціальні мережі та інтернет-сайти від імені іншої особи, далі вони почали спілкуватися та зустрічатися. Тоді ж відповідач розповіла про спільну дитину та стала наполягати жити разом. У 2016 році сторони уклали шлюб. Цього ж року він продовжував проходити службу в ЗСУ за контрактом у військовій частині. У 2017 році він разом із ОСОБА_2 пішли до відділу ДРАЦСу. Оформленням документів про визнання батьківства дитини, займалася його дружина. Він ніякої заяви щодо визнання батьківства, не писав, лише поставив підпис в якомусь журналі, при цьому йому не було роз`яснено наслідків щодо визнання батьківства. Зазначив, що дії вчиняв без будь-якого примусу, так як вірив, що дитина є його рідною дочкою. Після того, як визнав батьківство дитини, звільнився з військової частини, з тих підстав, що став батьком трьох дітей, оскільки двоє дітей мав від попереднього шлюбу. Вважав, що відповідач обманула його, сказавши, що дитина є його рідною донькою. Просив суд задовольнити позов.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги ОСОБА_1 , просив суд їх задовольнити, додавши, що відповідач підтверджувала факт того, що позивач є батьком їх спільної дитини ОСОБА_10 , у позовних заявах, поданих до суду про стягнення з позивача аліментів, про розірвання шлюбу, такий факт підтверджується і свідоцтвом про народження дитини. Після розірвання шлюбу, у 2022 року позивач дізнався, що він не є біологічним батьком вказаної дитини, тому дії щодо визнання позивачем дитини, були вчинені помилково.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що позивач не є рідним батьком її дочки - ОСОБА_11 , тобто у них відсутня кровна спорідненість. Доньку вона народила у 2010 році. Із ОСОБА_1 вона познайомилася в 2016 році, а до 2016 року вона з позивачем знайома не була та жодних стосунків з ним не мала. Тоді позивач перебував у лавах ЗСУ в зоні бойових дій. Його попередня дружина звернулася до суду із позовом про стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей. У лютому 2017 році позивач мав намір розірвати контракт, щоб звільнитися з військової частини. Про те, що її донька ОСОБА_11 не є його кровною дитиною, позивачу було відомо, тому в органах ДРАЦСу вона та позивач подали заяву, якою ОСОБА_1 визнав батьківство її доньки ОСОБА_11 , а вона в свою чергу, погодилась з його діями. В приміщенні ДРАЦСу позивач сказав, що бажає визнати батьківство дитини, начальник ДРАЦСу спитала позивача, чи розуміє він, що дитина є не його рідною, він відповів, що розуміє те, що дитина не є його рідною, але все ж таки бажає визнати її батьківство, потім працівник ДРАЦСу попросила її вийти з кабінету. Щодо позовних заяв про стягнення аліментів та розірвання шлюбу, в яких вказувала про наявність спільної з позивачем дитини ОСОБА_11 , пояснила, що позовні заяви писала із зразків, та вважала, що позивач є батьком дитини, оскільки в свідоцтві про народження дитини, її батьком вказаний саме позивач. З наведених підстав просила суд відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачу достоменно було відомо про те, що він не є біологічним батьком дитини, оскільки сторони на момент зачаття дитини не знали один одного, в 2017 році позивач особисто звернувся до Арбузинського відділу ДРАЦС, де написав заяву про визнання батьківства дитини, при цьому йому було роз`яснено всі наслідки визнання батьківства дитини, однак, бажаючи розірвати контракт з військовою частиною, позивач все ж таки визнав батьківство дитини ОСОБА_11 .

Представник третьої особи начальник Арбузинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) О.В. Хмельовська в судовому пояснила, що з 2006 року працює в відділі ДРАЦСу, а з 2012 року є начальником Арбузинського відділу ДРАЦС. Зазначила, що, нажаль, на теперішній час чоловіків, які не є біологічними батьками дитини, та які бажають визнати батьківство, багато. Сторін по справі не пам`ятає. Пояснила, що у разі звернення подружжя до органу ДРАЦС з питання визнання батьківства, спочатку ставиться запитання, чи є особа біологічним батьком дитини. Кожному із подружжя обов`язково роз`яснюються положення п. 5 ст. 136 СК України, встановлюються особи згідно паспорту. Заяви про визнання батьківства подаються особами до ДРАЦСу в електронному вигляді, які потім надаються заявникам для ознайомлення, потім для підпису. Для виготовлення повторного свідоцтва про народження дитини, потрібен певний час, тому заявники чекають на його виготовлення в коридорі. Підпис про отримання свідоцтва про народження дитини ставить один із батьків дитини в книзі обліку бланків свідоцтв.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , з`ясувавши всі обставини справив межах заявлених позовних вимог, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозвязку, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступного.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 грудня 2016 року Вознесенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області було зареєстровано за актовим записом № 281 шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 55), який рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2022 року розірвано (а.с. 139-140).

На час реєстрації шлюбу ОСОБА_1 від попереднього шлюбу мав двох дітей та був записаний батьком: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с. 70-71).

На час реєстрації шлюбу ОСОБА_2 мала дитину ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якої, за вказівкою матері відповідно до ст. 135 СК України, був записаний ОСОБА_17 (актовий запис № 4), що підтверджується копією свідоцтва про народження від 01 квітня 2010 року (а.с. 56, 57).

23 лютого 2017 року позивач звернувся до Арбузинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області із заявою про визнання себе батьком ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 52).

У зв`язку з цим, було видане повторне свідоцтво про народження ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23 лютого 2017 року, де батьком дитини було записано ОСОБА_1 , а також змінено їй прізвище і по батькові, внаслідок чого вона записана як ОСОБА_10 (а.с. 8-12, 51).

Рапорт ОСОБА_1 на ім`я командира військової частини від 06 березня 2017 року про звільнення з військової служби у ЗСУ за сімейними обставинами та додано свідоцтва про народження дітей: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с. 72)

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 квітня 2017 року постановлено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_19 на утримання дитини - доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), починаючи стягнення з 09 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 82).

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що відповідача знає з 2015 року, оскільки разом з нею працювала у м. Вознесенську та відповідачка тоді жила одна, без чоловіка, а позивача знає з 2016 року, оскільки той приїздив до відповідачки на роботу, коли сторони познайомилися. Але де і за яких обставин вони познайомилися, свідку не відомо. Раніше позивача не бачила. Сторони зустрічалися, а потім одружилися.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала суду, що з відповідачем ОСОБА_19 познайомилася у 2016 році, оскільки разом працювали. На час знайомства, як тоді розповідала ОСОБА_19 , вона мала дві маленькі дівчинки. З її слів тоді свідку стало відомо, що батька дівчинки ОСОБА_11 , якій тоді було 6 років, звали ОСОБА_20 , прізвища його не знає, та який працював в органах міліції, однак свідок стверджувала, що це не є позивач по справі. А батька дівчинки ОСОБА_21 звали ОСОБА_22 , родом який є з м. Одеса. Пам`ятає, що тоді ж, у 2016 році, ОСОБА_19 відразу розповідала їй, що на сайті знайомств вона познайомилася із чоловіком, який є позивачем ОСОБА_1 . Саме тоді вона вперше з ним познайомилася. Вони спілкувалися шляхом переписки, а потім він запросив відповідачку на каву в м. Вознесенську, та потім у них почалося спілкування. В грудні 2016 року сторони одружилися. Раніше вони не були знайомі. Після одруження сторони проживали в м Южноукраїнську, однак у них вдома вона не була.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ).

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини 2 та 3 статті 150 СК України).

Законодавством передбачено обов`язки батьків щодо їх дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права та обов`язки її батьків, інших осіб.

Задоволення позову про оспорювання батьківства призведе до скасування відповідних зобов`язань позивача перед дитиною.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини 1-3 статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина 1 статті 121 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина 1 статті 126 СК України).

Згідно зі статтею 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини 1 та 2 статті 136 СК України).

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (частина 5 статті 136 СК України)

У судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України та пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"(далі - Постанова ПВСУ № 3).

Відповідач ОСОБА_2 визнала ту обставину, що позивач ОСОБА_1 не є біологічним батьком доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. Обставини, стверджувані однією стороною і визнані іншою, набувають характеру доказаних у разі, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За приписами частини 5 статті 136 СК України в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

Відповідно, з урахуванням вимог частини 3 статті 12 ЦПК України, на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Суд враховує, що законодавством обмежено право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини він знав, що не є її батьком.

Як видно, зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_11 внесено 23 лютого 2017 року, тобто більш ніж майже через сім років після народження дитини за заявою позивача, а саме, що батьком дитини є позивач, тобто відповідно до статті 126 СК України, а відповідач визнала, що позивач не є біологічним батьком її доньки, тобто позивач на день звернення із заявою про визнання себе батьком дочки ОСОБА_11 був обізнаний, що не є біологічним батьком цієї дитини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову на підставі частини 5 статті 136 СК України.

При цьому, як видно з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01 квітня 2010 року, прізвище батька дитини було записано за прізвищем матері - " ОСОБА_6 ", а ім`я по батькові - за її вказівкою - " ОСОБА_23 ", і ця обставина була відома позивачеві.

Між тим, під час розгляду справи позивач пояснив суду, що з відповідачкою познайомився та почав з нею зустрічатися у 2009 році, тоді ж мав з нею інтимні стосунки. Однак, конкретних обставин знайомства з відповідачкою саме у 2009 році, суду пояснити не зміг, не викладені такі обставини і в позовній заяві.

Також, жодних доказів того, що відповідач у жовтні 2009 року через соціальну мережу «Однокласники» повідомила йому про вагітність, позивач суду не надав. Не надано позивачем суду доказів й того факту, що про дитину йому стало відомо у 2016 році, після спілкування із відповідачкою. Вказані обставини мають значення для встановлення факту, чи знав він, що в момент реєстрації себе батьком дитини не є її біологічним батьком, однак жодних доказів, як то: показання свідків, фото, реєстрація в соціальній мережі, переписка в соціальній мережі, листи, чеки, тощо суду не надано.

Посилання представника позивача на ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.01.2022 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_19 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с. 13, 16), копії позовних заяв ОСОБА_19 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с. 14-15, 17-19), рішення Арбузинського районного суду від 10.02.2022 року про розірвання шлюбу, де відовідач вказує про спільну доньку сторін, та тим самим визнає факт спільної дитини, суд вважає помилковим, оскільки такими не встановлена кровна спорідненність позивача та дитини, також, такі посилання стосуються періоду, вже після внесення змін до актового запису про народження дитини, тому, як вказала відповідач, вона посилалася на дані, вказані в свідоцтві про народження дитини.

Натомість, доводи представника позивача про ненадання відповідачем ОСОБА_2 доказів того, що позивачу було відомо про те, що він не є біологічним батьком дитини, спростовуються матеріалами справи, зокрема показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які вказували, що сторони познайомилися у 2016 році.

Також протягом усього цього часу, з 2010 року по 2017 рік, до позивача не було пред`явлено будь-яких вимог щодо стягнення аліментів чи інших витрат на утримання дитини.

Крім того, перед подачею спільної заяви про визнання батьківства, позивач повинен був оцінити всі наслідки своїх дій. І на той час він не вбачав необхідності проведення аналізу ДНК на батьківство. Подаючи заяву про визнання свого батьківства, він сам бажав, щоб такий запис був здійснений органами ДРАЦС.

Саме на підставі вищезазначених та досліджених судом обставин і доказів, які складають коло джерел, суд приходить до висновку про обізнаність позивача про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час подання заяви про визнання батьківства.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач, заперечуючи проти заявлених ОСОБА_1 вимог, надала суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обізнаності позивача під час подання заяви 23 лютого 2017 року про визнання батьківства стосовно дитини ОСОБА_11 про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною, за обставинами справи позивач не міг не знати, що він не є біологічним батьком дитини, а тому дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні вимог щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про нього, як про батька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Арбузинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса про виключення запису про особу, як батька з актового запису про народження дитини, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 04 травня 2023 року о 08:00 годині.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова