Справа № 211/2498/21
Провадження № 2/211/175/23
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

22 березня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

при секретарі Мариненко Е.П.

у відсутність:

позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Павленка В.В.

представників відповідачів ТОВ «Качай Гроші», ТОВ «ФК «Горизонт», ТОВ «ФК «Інвест Фінанс»,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про захист прав споживачів, визнання пунктів кредитного договору нікчемним та розірвання кредитного договору

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання нікчемним пункту кредитного договору та розірвання кредитного договору, вказавши, що 19 травня 2019 року між ним та ТОВ «Качай Гроші» було укладено кредитний договір № 00-274336, відповідно до якого кредитор надав позичальнику кредит у гривні у сумі 4 000,00 грн. на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредитору, сплатити проценти за користування ним, комісії та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надано за допомогою електронних пристроїв в мережі інтернет за 10 хвилин без повного та всебічного ознайомлення споживача із внутрішніми Правилами надання коштів у позику, без детального інформування щодо умов кредитування. Не роз`яснено порядок повернення кредиту, розмір процентів за користування кредитом та пункт 1.4 кредитного договору встановлює несправедливу умову, так як встановлена вимога щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань, що є порушенням вимог, передбачених п. 5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». У кредитному договорі відсутнє право споживача відізвати свою згоду на отримання кредитних коштів та відізвати свою згоду на обробку персональних даних. При цьому наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача фінансових послуг надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, пеня перетворюється на несправедливо надмірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.. В обґрунтування вимог також зазначив, що кредитні договори, укладені з відповідачами, містить некоректні, незрозумілі та непрозорі істотні умови та споживач взагалі з текстом та положеннями договорів не ознайомлений, тому розуміючи їх не уклав би кредитний договір, а якби уклав, то на інших умовах. Вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, ч. 3 ст. 509, частинах 1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Тому кредитний договір підлягає розірванню з повернення становища, що існувало до укладення договору до попереднього стану та просить вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 29 липня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача адвокат Павленко В.В. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності його та позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Качай Гроші» звернувся до суду із відзивом на позов, в обґрунтування якого зазначено, що укладення договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача та позивачем було вчинено сукупність дій, спрямовану на отримання позики за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Позивач ознайомився з умовами паспорту кредиту, після чого проявив намір вступити з Товариством в договірні відносини на умовах, визначених самим позивачем. Товариство належним чином виконало свої договірні зобов`язання, перерахувавши 19.05.2019 на вказаний позичальником рахунок кошти кредиту у сумі 4 000,00 грн., що підтверджується відповідним повідомленням. Всі істотні умови договору були надані позичальнику до моменту підписання договору з Товариством у вигляді паспорту кредиту, де було вказано строк позики, дату повернення позики, плата за користування позикою і умови їх нарахування та окрім того містить усі істотні умов передбачені законодавством України. Жодних змін будь-яких умов договору Товариством не здійснювалося. Відповідно до пункту 7.2 договору позичальник підтвердив, що йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана у частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг», ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику. Надання згоди на обробку персональних даних підтверджується розділом 7 договору, під час проходження процедури реєстрації в ІТС, позичальник надав згоду на обробку своїх персональних даних та згоду на перевірку в Бюро кредитних історій. При укладенні кредитного договору позивачем була надана така згода і дані вже були оброблені, відповідно до листа Мінюста від 26.04.2013 відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які уже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульовані. Тому просить у задоволенні вимог відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 19 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00-274336, відповідно до умов якого позивач отримав кошти кредиту у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитором зі свого поточного рахунку у сумі 4 000,00 грн. на карту позичальника на строк дії кредиту 30 днів (а.с. 57-61 копія договору з додатками).

Згідно пункту 1.4 договору, процента ставка за користування коштами кредиту 0,01 % в день (4% річних). Тип процентної ставки фіксована. Процента ставка за користування коштами кредиту, що була встановлена виключно на користування першим кредитом на умовах акційного продукту, змінюється на стандартну ставку 2,00% в день (720% річних) при пролонгації кредиту відповідно до умов п.п. 1.3.1-1.3.2 цього договору. Підписуючи цей договір, клієнт надає згоду кредитору щодо потребує укладення (підписання сторонами) будь-якої додаткової угоди до даного договору.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до статті 651 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу для задоволення вимог, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У постанові від 10 вересня 2021 року у справі № 404/3436/19-ц (провадження № 61-740св20) Верховним Судом зазначено, що «встановивши, що згода банку на розірвання договору відсутня, за умовами укладеного договору банк свої зобов`язання виконав, а позивач користувалася кредитними коштами, що нею не оспорювало ся, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що між сторонами фактично виник спір щодо належного виконання позивачем умов договору про повернення коштів, зокрема: банк вважає, що існує заборгованість за договором, а позивач посилається на її відсутність, проте наявність цього спору не є передбаченою законом підставою для розірвання договору, а його розірвання не свідчить про відсутність заборгованості та вирішення всіх спірних питань, які виникли в процесі його виконання».

У постанові від 22 грудня 2022 року по справі № 593/1401/17 (провадження № 61-5635св19) Верховним Судом зазначено, що «на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, судами встановлено, що, підписуючи кредитний договір, ОСОБА_1 не повідомляв банк про наявність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому інформації, умов отримання, користування та повернення кредиту. Отримання кредиту споживач не заперечував. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив факт надання повної інформації про умови кредитування, а саме: строк, на який отримано кредит, процентну ставку, розмір кредиту, порядок розрахунків за кредитом тощо. За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно вказав про недоведеність ОСОБА_1 своїх позовних вимог, оскільки укладений правочин не суперечить нормам чинного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину; під час укладення кредитного договору ОСОБА_1 надано необхідну інформацію про умови кредитування».

Крім того, частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

Отже, реалізація права споживача на розірвання кредитного договору можлива, якщо споживачем дотримано три умови, передбачені законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасне (разом з відкликанням згоди) повернення виданого кредиту або отриманого товару за договором; сплата процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами.

Однак суд, з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог, надав належну правову оцінку змісту умов укладеного між сторонами кредитного договору та виходить з того, що позивачем не доведено, що обслуговування отриманого ним кредиту здійснювалося банком неналежним чином, а тому відбулось порушення його прав як споживача фінансових послуг за кредитним договором.

Позивач як на правові підстави заявлених позовних вимог посилалася, зокрема на статті 203, 215 ЦК України, статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За змістом статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20) зазначив, що «встановивши, що грошові кошти надавалися позичальнику в кредит на тридцять днів і її було повідомлено про сплату 1,85 % на добу за користування кредитними коштами, що вона сама визнає, та те, що позивач не надала доказів наявності умислу в діях відповідача щодо введення її в оману, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним з указаних підстав».

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України).

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вказаного, встановивши, що ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів істотного порушення відповідачами умов договорів, не довів наявність правових підстав для їх розірвання, у тому числі навіть не зазначив договори, укладені з ТОВ «ФК «Горизонт» та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» (дати укладень, номери договорів, тощо), суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивач як споживач послуг, відповідно до положень статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Згідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 р. № 590, коли обидві сторони у цивільній або адміністративній справі звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в їх фактичному розмірі, але не більше граничних розмірів компенсації таких витрат згідно з додатком.

Оскільки у задоволенні вимог позивачу відмовлено, судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування понесених ним судових витрат витрат на правничу допомогу.

Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Враховуючи відмову у задоволенні вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 264 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: С. В. Ткаченко