КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

08 травня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Немировської О.В.

суддів Махлай Л.Д., Ящук Т.І.,

перевіривши виконання вимог статті 356 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області в особі Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області, третя особа: Головне управління державної казначейської служби України в Київській області в особі Управління державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі в Київській області, про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2023 року,

встановив:

рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено. Не погоджуючись з рішенням, позивач 08 квітня 2023 року подав апеляційну скаргу та просив поновити строк на апеляційне оскарження посилаючись на те, що копію рішення він отримав 08 березня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Частиною 2 вказаної статті визначено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнанні неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції (за наявності).

При зверненні до суду з апеляційною скаргою позивач просив поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію рішення він отримав 08 березня 2023 року. Однак доказів на підтвердження дати отримання копії оскаржуваного рішення апелянтом надано не було, а обставин, за яких у нього відсутній такий доказ, не наведено.

Крім того, апеляційна скарга була подана засобами поштового зв`язку 08 квітня 2023 року, тобто поза межами тридцятиденного строку з дня вручення, за його твердженням, позивачу повного рішення суду - 08 березня 2023 року, оскільки останнім днем для подання апеляційної скарги є 07 квітня 2023 року.

За таких обставин причини апеляційна скарга ухвалою Київського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року була залишена без руху для подання належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, підтвердженої доказами.

Копія вказаної ухвали була отримана скаржником 28 квітня 2022 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про вручення (а.с.180).

04 травня 2023 року скаржник подав до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому вказував, що оскільки він отримав копію оскаржуваного рішення 08 березня 2023 року, то останнім днем для подачі скарги є саме 08 квітня 2023 року.

Однак, такі доводи ОСОБА_1 не можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки доказів на підтвердження отримання копії оскаржуваного рішення 08 березня 2023 року скаржник до суду не надав, хоча про таку невідповідність було вказано в ухвалі апеляційного суду від 18 квітня 2023 року. Також клопотання про поновлення строку не містить і доводів щодо неможливості надати суду докази отримання копії рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване судове рішення було ухвалено судом 30 січня 2023 року за участі позивача ОСОБА_1 . Повний текст судового рішення був надісланий судом до ЄДРСР 01 лютого 2023 року та оприлюднений 02 лютого 2023 року.

Копія оскаржуваного рішення була направлена скаржнику засобами поштового зв`язку, про що свідчить копія супровідного листа, який містить в матеріалах справи.

Враховуючи те, що позивачем не було надано до суду докази на підтвердження отримання ним копії оскаржуваного рішення 08 березня 2023 року, як він про те стверджує, підстави для застосування ч. 2 ст. 354 ЦПК України відсутні.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою позивач також посилався на введення на території України воєнного стану, що на його думку є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, останній не вказував, яким саме чином введення воєнного стану перешкоджало оскарженню ним рішення суду протягом встановленого законом строку.

Посилання скаржника на запровадження на території України воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави…» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У кожній справі суди мають перевірити наявність підстав для поновлення строку на оскарження, визнати їх виправданими, а також мотивувати свій висновок про наявність поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку.

Питання поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, адже такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Тeuschler v. Germany).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Також необхідно зазначити, що судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 березня 2021 року (справа № 626/2450/14-ц).

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не продано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнанні судом неповажними.

В даному випадку наведені скаржником підстави для поновлення строку визнати поважними не можна, оскільки вони не підтверджені належними доказами, а тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 537, 358 ЦПК України, суд

ухвалив:

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області в особі Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області, третя особа: Головне управління державної казначейської служби України в Київській області в особі Управління державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі в Київській області, про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді:

№ справи 369/108/21

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8533/2023

Головуючий у суді першої інстанції: Ковальчук Л.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.