Справа № 286/2609/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Шваб О.В., про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування державної реєстрації , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 20 січня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Шваб О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 69; скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 20 січня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Шваб О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 69; зобов`язати позивача повернути відповідачу кошти в сумі 277751 грн. за продаж квартири АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що 20.01.2021 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Шваб О.В. В червні 2020 року позивач надала оголошення про продаж належної їй на праві власності квартири, а 16.01.2021 року познайомилася з відповідачкою, яка бажала купити в неї квартиру за 23 тисячі доларів США із її оформленням. У пункті 2 укладеного між сторонами договору купівлі-продажу квартири зазначено, що сума продажу становить 277751 грн., гроші сплачені покупцем ще до підписання договору, сторони стверджують, що розрахунок проведений згідно з чинним законодавством України, зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає. Проте до підписання вказаного договору купівлі-продажу квартири позивач від відповідача не отримувала вказаної суми продажу 277751 грн., а відповідач як покупець запевняла, що таку суму продажу слід прописати в договорі, так як вона є державним службовцем і ця сума необхідна їй для мети декларування. У пункті 3 договору заначено, що згідно з висновком ФОП ОСОБА_5 від 18.01.2020 року вартість квартири, що продається, становить 277751 грн., гроші сплачені покупцем, ще до підписання договору. Це є фіктивна помилка нотаріуса про вартість квартири позивача. Нотаріус та відповідач перебувають в родинних стосунках. Тому оригінал договору від 20.01.2021 року був переданий відповідачу, а не позивачу. Остання грошей в сумі 277751 грн. не отримувала. 23.01.2021 року позивач під розписку отримала від відповідача 22 тисячі доларів США, з яких 2280 доларів, були купюрами старого зразка та пошарпані, не придатні для обігу. Також відповідач не додала позивачу 500 доларів США за купівлю-продаж квартири, у зв`язку з чим позивач звернулася із письмовою заявою до ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області. Підставою недійсності правочину - договору купівлі-продажу є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. До оспорюваних правочинів належать правочини вчинені під впливом помилки та фіктивний правочин, тобто правочин вчинений без наміру створити правові наслідки, які ним передбачалися. Відповідач повністю не виконав умов договору купівлі-продажу квартири та був фіктивно складений та посвідчений нотаріусом.

Відповідач відзиву на позов у встановлений судом строк не подала.

Від третьої особи надійшли пояснення щодо позову, в яких нотаріус просить відмовити в позові за безпідставністю, мотивуючи зокрема наступним. Згідно з ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відтак, позивач, звертаючись з позовом до суду про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створення юридичних наслідків. Вказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним судом України у постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-197цс14. Як позивач, так і відповідач, мали на меті встановлення правових наслідків, які передбачаються при посвідченні договору купівлі-продажу. Згідно з ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Позивач у позовній заяві вказала, що в червні 2020 року надала оголошення на продаж своєї квартири, тобто мала намір її продати, а не вчинити будь-який інший правочин. Крім того, в подальшому позивач вказує, що отримала кошти та написала про це розписку. Відповідач сплатила кошти та прийняла майно. Всі ознаки договору купівлі-продажу наявні. Відповідно до пункту 3 договору сума продажу квартири становила 277751 грн., гроші були сплачені покупцем до підписання договору. Зазначена ціна відповідала волевиявленню сторін, про що свідчать підписи на договорі продавця та покупця - сторін у справі, та не є фіктивною помилкою нотаріуса, як стверджу позивач. Сума, зазначена в договорі, була визначена сторонами та сплачена покупцем ще до підписання договору, про що стверджували покупець та продавець. Позивач умисно не вказала фактичну ціну продажу квартири, щоб уникнути сплати податків і зборів в повному обсязі. Згідно з ст.27 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нього за вчиненням нотаріальної дії, подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії. Відповідальність покладається на сторони, що зазначено у пункті 19 договору купівлі-продажу. Відповідно до пункту 15 договору, цей договір складено у двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні у нотаріуса, а другий примірник видається покупцю, що і було дотримано. Продавцю була надана завірена у встановленому порядку копія договору за реєстровим номером № 70, про отримання якої свідчить підпис продавця у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Оригінал договору купівлі-продажу не надається продавцю, так як продавець вже не являється власником даної квартири, а надається новому власнику - покупцю. Покупець - відповідач та нотаріус Шваб О.В. не перебувають в родинних стосунках. Нотаріусом при посвідченні оспорюваного договору не було порушено вимог чинного законодавства. Відповідно до пункту 5 договору, всі умови, зазначені сторонами в договорі відповідали її інтересам; умови договору відповідали реальній домовленості сторін; в них були відсутні обставини, які примусили їх укласти договір на невигідних стосовно себе умовах; сторони отримали усі роз`яснення стосовно договору і ніяких питань, зауважень, доповнень до цього договору не мали, про що свідчать їх підписи на договорі.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги та доводи позовної заяви підтримав, просив її задоволити, з мотивів у ній наведених. Позивач також вказала, що ніякої угоди з ФОП ОСОБА_5 стосовно оцінки вартості квартири не укладала, послуг у неї не замовляла.

В судовому засіданні представник відповідача позову не визнав, проти вимог та доводів позовної заяви заперечив, просив у її задоволити відмовити повністю за безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

20.01.2021 року між ОСОБА_1 - продавцем, позивачем у справі, та ОСОБА_4 - покупцем, відповідачем у справі, укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Шваб О.В., зареєстрований в реєстрі за № 69, згідно з яким позивач передача у власність (продала), а відповідач (покупець) прийняла у власність (купила) належну продавцю на праві приватної власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 71,2 кв.м., житловою площею 46,4 кв.м.

Згідно з пунктом 2 вказаного договору купівлі-продажу квартири, сума продажу становить 277751 грн.; гроші сплачені покупцем ще до підписання цього договору; сторони стверджують, що розрахунок проведений згідно чинного законодавства України; зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає.

У пункті 3 вказаного договору зазначено, що згідно висновку ФОП ОСОБА_5 від 18.01.2020 року, вартість квартири, що продається становить 277751 грн.; гроші сплачені покупцем ще до підписання цього договору.

Відповідно до пункту 5 договору, сторони підтверджують, що: - вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору, і ніяких питань, зауважень, доповнень до цього договору не мають; - в них відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір на невигідних стосовно себе умовах; - зміст статей законодавства, які зазначені в цьому договорі, їм відомі та зрозумілі; - вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; - укладення договору відповідає їх інтересам; умови договору відповідають реальній домовленості сторін; цей договір не носить характеру мнимої чи удаваної угоди.

Згідно з пунктом 15 договору цей договір складений у двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні у приватного нотаріуса, а другий - видається покупцю.

У відповідності до пункту 16 договору усі витрати, пов`язані зі складанням цього договору, сплачує покупець.

В пункту 19 договору зазначено, що сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством за усі наслідки, які можуть виникнути у майбутньому у зв`язку з наданням під час нотаріального посвідчення цього договору недійсних та/або підроблених документів, неправдивої інформації щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії, в тому числі інформації про об`єкт нерухомого майна, та/або про домовленості сторін щодо умов договору, та/або відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких можу стосуватися нотаріальна дія.

Оспорений договір підписано сторонами - продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_4 .

На підставі вказаного договору купівлі-продажу квартири від 20.01.2021 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , 20.01.2021 року зареєстровано за ОСОБА_4 - відповідачем, що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.07.2021 року.

Ціна продажу квартири в сумі 277751 грн., яка зазначена у договорі, сформована відповідно до висновку ФОП ОСОБА_5 про вартість об`єкта оцінки від 18.01.2021 року, який є невід`ємною частиною Звіту про оцінку майна від 18.01.2021 року № НО-03/01-2021, складеного на підставі договору від 18.01.2021 року № НО-03/01-2021, з замовником ОСОБА_1 .

Сторонами визнано в судовому засіданні та не заперечується, що на виконання укладеного між ними та нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири було передано покупцем - відповідачем продавцю - позивачу 22 тисячі доларів США, крім того, всі витрати за оформлення договору понесла відповідач. Також позивачем був переданий відповідачу проданий об`єкт нерухомості і відповідач на даний час проживає в купленій у позивача квартирі.

Стаття 3 ЦК України визначає загальні засади цивільного законодавства, якими зокрема є свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

У відповідності до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6).

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (п.7 постанови). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину (п.8 постанови).

Як зазначив Верховний Суд України в узагальненні від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Зміст правочину становлять права та обов`язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Зміст договору чи іншого правочину закріплюється у його статтях (пунктах).

Згідно з ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто в силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти мано (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У відповідності до ч.3 ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Оспорений договір відповідно вимог ст.207 ЦК України власноручно підписаний сторонами та посвідчений нотаріально, що визнано сторонами та ними не заперечується.

Позивач не заперечує дотримання вимог цивільного законодавства щодо форми правочину та наявності повноважень (цивільної дієздатності) на його укладення, однак стверджує, що оспорюваний нею договір не був спрямований на реальне настання юридичних наслідків, передбачених ним, та має дефекти змісту і волі, так як вказана в договорі ціна продажу 277751 грн. не відповідає фактичній ціні, за яку було продано квартиру - 22 тисячі доларів США, і ніяких угод про оцінку вартості квартири позивач ні з ким не укладала, продавати квартиру за 277751 грн. наміру не мала. Як вбачається з позову, в якості правової підстави недійсності правочину посилається на ст.234 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу.

Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином (ч.1). Фіктивний правочин визнається судом недійсним (ч.2).

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Вказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним судом України у постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-197цс14.

Сторони мали на меті встановлення правових наслідків, які передбачалися при посвідченні оспорюваного договору купівлі-продажу. Цей договір виконаний обома сторонами.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання оспорюваного правочину недійсним. Також позивачем не доведено порушення її прав та законних інтересів вчиненням оспорюваного договору.

Відтак, правові підстави для задоволення вимоги про визнання недійсним договору відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Оскільки позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, відчужений позивачем на користь відповідача, за оспорюваним договором купівлі-продажу, є похідною від вимоги про визнання такого договору недійсними, то у її задоволенні також слід відмовити.

Позивач звільнена від сплати судового збору у відповідності до п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду або якщо суд визнає причини пропуску строку поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20.03.2023 року.

Суддя: В. І. Вачко