справа № 489/8350/21 провадження №2/489/390/23
РІШЕННЯ

Іменем України

05 травня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Ткаченко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі - ПрАТ «МТЕЦ») до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію

встановив:

У грудні 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача борг за спожиту теплову енергію у розмірі 33779,51 грн. з яких: 27680,88 грн. - сума боргу за спожиту теплову енергію; 4223,94 грн. - сума на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 1875,49 грн. - три відсотки річних.

Як на підставу позовних вимог вказано, що в опалювальних сезонах 2016-2021 років позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку по АДРЕСА_1 . На ім`я відповідального квартиронаймача було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для розрахунків за надані послуги теплопостачання та було видано розрахунковий документ, по якому боржник повинен проводити оплату. Позивач надав теплову енергію за період з 01.10.2016 по 01.05.2021 на суму 53750,69 грн., за яку відповідач сплатила лише частково 15310,00 грн., чим завдала позивачу матеріальну шкоду. Таким чином, з урахуванням перерахунку, залишок боргу складає 27680,08 грн. Надіслане відповідачу попередження (в порядку досудового врегулювання сплати боргу) №716-ф21 від 13.09.2021 залишилось без задоволення та відповіді. Крім того, за період з 01.10.2016 по 01.11.2021 відповідачу нараховано 4223,94 грн. сума на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та 1875,49 грн. трьох відсотків річних.

Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вказаної позиції у відзиві зазначено, що позивачем не надано жодного доказу щодо правомірності постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва та здійснення ліцензованої діяльності поза межами власних теплових мереж, що належать позивачу, а які можливо належать ОКП «Миколаївтеплокомуненерго». Відсутність відповідних доказів унеможливлює дійти висновку про технічну можливість і правову підставу здійснення теплопостачання до квартири відповідача, що свідчить про відсутність складу договірних зобов`язань і обраний позивачем неналежний спосіб захисту порушених прав. Передумовою здійснення постачання теплової енергії до об`єкту відповідача, як його вказує позивач, має бути обстеження будинку зі складанням акта про готовність об`єкта до опалювального періоду, що не додано до позову. Більш того, сам позивач наголошує про постачання теплової енергії до будинку по АДРЕСА_1 , а не в будинок по АДРЕСА_1 де власником квартири є відповідач. Долучені до позову копії нарядів за 2016-2021 роки не містять інформацію про підключення «об`єкту споживача» до теплових мереж позивача, як і власне самого будинку де власником квартири є відповідач.

Крім того, позивачем зазначається у позові про відкриття особового рахунку НОМЕР_1 на ім`я відповідача у справі лише з огляду на наявність у власності квартири АДРЕСА_2 , але жодних правових підстав цьому позивач не наводить, як доказів укладення відповідного договору з відповідачем, що прямо впливає на правову визначеність, обраний спосіб захисту порушеного права та пов`язані з заявленими вимогами. При цьому, відповідач не погоджується за наданими позивачем розрахунками заборгованості , посилаючись на те, що такі розрахунки може пояснити виключно спеціаліст який має відповідний фах і знання на підставі належних і допустимих доказів, що регулюють питання нарахування за теплову енергію. Також, вважає, що позивач має довести підстави застосування тарифів за весь період нарахування з огляду на діючі в той час нормативно-правові акти, а в разі відсутності договору здійснити підставний розрахунок позовних вимог, що не виконано позивачем, розрахунки є безпідставними і не точними. Також просить застосувати строки позовної давності до позовних вимог за період з жовтня 2016 року по грудень 2018 року.

Представник позивача надала відповідь на відзив в якому зазначає, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати надані їм послуги. Висновки відповідача щодо невірних, безпідставних і не точних розрахунків, наданих до позовної заяви, теж є надуманими та належними доказами не підтверджені. В наданих до позовної заяви розрахунках позивачем зазначено і період нарахування, і тариф і відсоток пільг, що з невідомих підстав відповідачем заперечується, при цьому останньою не надано контр розрахунків, які б спростовували розмір нарахованої йому заборгованості. Щодо посилання відповідача на рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.10.2021 №984 то зазначила, що наведені в цьому рішенні тарифи вводяться в дію з початку опалювального сезону 2021-2022 років, що не має жодного відношення до предмету спору по справі, що розглядається. В свою чергу, підстави для застосування позовної давності відсутні у зв`язку із попередніми зверненнями позивача до суду із заявами про видачу судового наказу та тим, що відповідачем майже щомісячно здійснювалось часткове погашення заборгованості за спожиту теплову енергію, тобто відповідачем фактично визнавався борг. Враховуючи вищевикладене, представник позивача вважає, що положення відзиву на позовну заяву не спростовують доводи, викладені в позовній заяві, а навпаки, підтверджують прав та законних інтересів позивача.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.02.2022 у задоволенні клопотання відповідача про перехід до розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження відмовлено, та здійснено перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання, призначене на 17.04.2023, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач причини своєї неявки не повідомила, направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.

Враховуючи належним чином повідомлення сторін про судове засідання, участь яких в ньому відповідно до процесуального законодавства не є обов`язковою, а також те, що сторони свої доводи і заперечення виклали в наданих суду письмових заявах, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвали рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваних сезонів (від 22.10.2016, від 28.10.2017, від 10.11.2018, від 03.11.2019 та від 10.11.2020).

Договір на постачання теплової енергії між сторонами укладено не було, проте, позивач в своєму позові зазначає, що для проведення розрахунків по оплаті послуги на ім`я ОСОБА_1 , відповідального квартиронаймача, було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для розрахунків за надані послуги теплопостачання та було видано розрахунковий документ, по якій боржник повинен виконувати оплату.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 17.04.2023, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 1/2 частці кожному.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №16.27-13519-2021 від 17.12.2021 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Як вбачається з нарядів про підключення будинків до мереж теплопостачання, позивачем в спірний період була надана теплова енергія для опалення в будинок, в якому розташована квартира, в якій зареєстрована відповідач.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною другою статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Згідно з частиною другою статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями частини другої статті 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Згідно пункту 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку).

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується відповідачем, що остання отримувала послуги з постачання теплової енергії. Крім того, з виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , відкритого на ім`я відповідача, вбачається, що за вказаною адресою систематично проводились платежі на оплату послуг з надання теплової енергії, але не в повному обсязі.

Як вже зазначалось вище, згідно пункту 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, сплата рахунку за надані послуги є фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору.

В свою чергу позивачем, з метою забезпечення теплом об`єктів житла та інших об`єктів на початку опалювального сезону 2016-2021 років після зниження середньодобової температур зовнішнього повітря до +8 °C і нижче, на виконання рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 17.10.2016 № 270Р; № 830 від 11.10.2017; № 1053 від 05.11.2018 (наряд від 22.10.2016, від 28.10.2017, від 10.11.2018, від 03.11.2019 та від 10.11.2020) було розпочато опалювальний сезон та підписано наряди, що свідчать про підключення до систем опалення.

Отже, твердження відповідача про те, що між нею та позивачем відсутні будь-які договірні зобов`язання у зв`язку з не укладенням Договору про надання послуг з постачання теплової енергії, судом не беруться до уваги.

Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зазначена норма закону зобов`язує споживачів оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі 401/710/15-ц.

Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачу послуги з постачання теплової енергії, а відповідач повинна за них сплачувати в силу приписів статті 11 ЦК України.

Проте, відповідач отримані послуги в повному обсязі не оплатила. Так, з 01.10.2016 по 01.05.2021 заборгованість за надані послуги склала 27680,08 грн.

Крім того за період з 01.10.2016 по 01.11.2021 відповідачу нараховані: 4223,94 грн. суми на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та 1875,49 грн. три відсотки річних.

У вересні 2021 року відповідачу надсилалося попередження (в порядку досудового урегулювання сплати боргу) №716-ф21 від 13.09.2021 про оплату боргу в сумі 27680,08 грн., який утворився станом на 13.09.2021, який в повному обсязі погашено не було.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин здійснюються виключно на договірних засадах.

Статями 68, 162 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк.

Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач є споживачами послуг з постачання теплової енергії, відповідно вона є боржником у зобов`язальних правовідносинах.

При цьому суд погоджується з наданим позивачем розміром заборгованості та розміром інфляційних втрат та трьох відсотків річних, та не приймає заперечення відповідача щодо невірності та неточності таких розрахунків, оскільки нею не надано жодного контррозрахунку, який би спростовував розмір нарахованої їй заборгованості.

Щодо застосування позовної давності до майнових вимог за період з жовтня 2016 року по грудень 2018 року, то суд погоджується із доводами відповідача, які ґрунтується на висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеного у постанові від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19), так як звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу не перериває строку позовної давності.

З матеріалів цивільної справи встановлено, що судові накази Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.11.2018 по справі № 489/6565/18 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2016 по 31.08.2018 та від 17.12.2020 по справі № 489/6399/20, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 11.10.2021, та про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2018 по 01.12.2020 були скасовані судом ухвалами від 23.06.2021 та 20.01.2021.

Позивачем додано до позову два розрахунки заборгованості за теплову енергію, один з яких відповідає періоду згідно першого скасованого судового наказу, а інший заборгованості за подальший період, починаючи з листопада 2018 року.

До суду з позовом про стягнення вказаної у розрахунках заборгованості ПрАТ «МТЕЦ» звернулося в грудні 2021 року.

Тому, оскільки доказів переривання строку позовної давності за спірний період матеріали справи не містять, відповідно, з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності, заборгованість підлягає стягненню з урахуванням трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України, починаючи з грудня 2018 року.

Із доданого до позову розрахунку заборгованості за період листопада 2018 року по серпень 2021 року вбачається, що у січні 2019 року від відповідача надійшло 2000,00 грн. в якості оплати спожитих послуг за грудень 2018 року.

Таким чином, заборгованість відповідача в межах трирічного строку позовної давності складає 21088,54 грн. (22753,43 - 1664,88).

Крім заборгованості за надану відповідачу теплову енергію, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних, нарахування яких передбачено частиною другою статті 625 ЦК України.

Ці позовні вимоги, як і вимога щодо стягнення основної заборгованості, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, підлягають задоволенню частково за період з грудня 2018 року по серпень 2021 року.

Із доданого до позову розрахунку трьох процентів річних вбачається, що за вказаний вище період нарахування трьох процентів річних складає 1250,19 грн., а інфляційні втрати 2082,91 грн.

Зазначені розрахунки перевірені судом та сумнівів в їх правильності в суду не виникає, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності.

Щодо вимог заявлених поза межами строку позовної давності то в їх задоволенні слід відмовити з підстав, передбачених частиною четвертою статті 267 ЦК України.

Інші доводи відповідача не спростовують висновків суду, а тому суд не вбачає необхідності в наведенні додаткових аргументів в їх спростування.

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1640,98 грн. (2270,00 х 72,29%).

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» 21088,54 грн. боргу за спожиту теплову енергію, 2082,91 грн. інфляційних втрат та 1250,19 грн. трьох відсотків річних, всього 24421,64 грн. (двадцять чотири тисячі чотириста двадцять одна гривня 64 коп.) та судовий збір в сумі 1640,98 грн. (одна тисяча шістсот сорок гривень 98 коп.).

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», , юридична адреса: м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18;

відповідачі: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 05.05.2023.

Суддя І.В.Коваленко