Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2/229/672/2023

Справа № 219/12842/21

02 травня 2023 року

Дружківський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Погрібної Н.М., за участю секретаря Чирватюк В.О., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дружківка в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, про стягнення моральної шкоди,

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, в якому просив зобов`язати управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, незалежно від вини посадових осіб Черкаського апеляційного суду та Придніпровського районного суду м. Черкаси, відшкодувати позивачу за рахунок кошів державного бюджету матеріальну та моральну шкоду в сумі 401812 грн. та додатково кожний податок, який може бути нарахований на цю суму, в якості компенсації моральної шкоди (передбачено практикою Європейського суду з прав людини).

Позовна заява обґрунтована тим, що ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27.06.2017 року визнано ухвалення Придніпровським районним судом м. Черкаси неправосудного вироку від 06.10.2016 року, яким засуджено ОСОБА_1 до дев`яти років позбавлення волі, котрий було скасовано на підставі п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України та констатоване істотне порушення кримінального процесуального закону незаконним складом суду, що вказує на вчинення незаконних дій та ухвалення незаконних судових рішень незаконним складом суду Черкаського апеляційного суду від 15.12.2015 року та від 11.01.2016 року, а також вчинення незаконних дій та ухвалення неправосудного вироку незаконним складом суду Придніпровського районного суду міста Черкаси судових рішень з 17.12.2015 року до ухвалення неправосудного вироку 06.10.2016 року, що є беззаперечним та не спростованим доказом ухвалення неправосудного вироку, здійснення незаконних дій та ухвалення незаконних судових рішень незаконним складом суду щодо ОСОБА_1 .

Під час розгляду Черкаським апеляційним судом подання в.о. голови Корсунь- Шевченківського районного суду Черкаської області щодо зміни підсудності справи № 699/268/15-к, кримінального провадження № 0000027, стосовно обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень та розгляду Придніпровським районним судом міста Черкаси даної справи вбачається, що, використовуючи корпоративну солідарність суддів, Черкаський апеляційний суд ухвалював незаконними діями незаконні судові рішення незаконним складом суду двічі, ухвалами від 15.12.2015 року та від 11.01.2016 року про передачу матеріалів справи № 99/268/15-к щодо обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси, який незаконним складом суду, незважаючи на неодноразові заяви про відвід, як незаконному складу суду, ухвалював, аналогічно, незаконні судові рішення та неправосудний вирок, в результаті чого ОСОБА_1 було визнано винним та засуджено до дев`яти років позбавлення волі.

За ухвалення неправосудного вироку, незаконні дії та незаконні рішення суду ОСОБА_1 , згідно до вимог чинного законодавства України, відшкодовується, як нанесена матеріальна так і моральна шкоди за період з 15.12.2015 до 27.06.2017 року.

ОСОБА_1 знаходився під незаконними діями та рішеннями Черкаського апеляційного суду та ухваленого незаконними діями та рішеннями неправосудного вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси в період з 15.12.2015 року до 27.06.2017 року в загальній кількості дев`ятнадцять місяців, які позбавили можливість працювати та отримувати заробітну плату.

Враховуючи, що ОСОБА_1 працював на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОРІТ», а тому вважав, що підлягає відшкодуванню втрачена заробітна плата за дев`ятнадцять місяців у розмірі середньомісячної заробітної плати по поданій позовній заяві про відшкодування.

Середньомісячна заробітна плата по Донецькій області (станом на вересень 2021 року) складає 15 148 (п`ятнадцять тисяч сто сорок вісім) гривень.

Враховуючи, що позивача було засуджено неправосудним вироком, перебував під незаконним діями та рішеннями суду в період з 15 грудня 2015 року по 27 червня 2017 року, тобто 19 місяців, мінімальний розмір матеріальної шкоди становить 287 812 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч вісімсот дванадцять), (незаконні дії 19 місяців помножити на середньомісячну заробітну плату 15 148 грн. = загалом 287 812 грн).

Внаслідок незаконних дій та рішень Черкаського апеляційного суду та ухвалення Придніпровським районним судом міста Черкаси стосовно ОСОБА_1 неправосудного вироку шляхом незаконних дій та незаконних рішень незаконним складом суду, ОСОБА_1 майже дев`ятнадцять місяців утримувався в нелюдських умовах Черкаського слідчого ізолятора та Кіровоградського слідчого ізолятора, і весь цей час був позбавлений конституційного права на свободу і особисту недоторканність, працювати і отримувати заробітну плату, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що призвело до позбавлення ОСОБА_1 нормального і достойного способу життя, реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з дружиною ОСОБА_3 , яка подала до Артемівського міськрайонного суду Донецької області заяву про розлучення після сорока двох років спільного життя, зі знайомими ОСОБА_1 людьми та інших негативних наслідків, як в сім`ї так і ділової репутації, у зв`язку з чим ОСОБА_1 завдана моральна шкода.

Враховуючи, що позивач був засуджений до дев`яти років позбавлення волі на підставі неправосудного вироку, перебуваючи під незаконним рішеннями, діями суду Черкаського апеляційного суду та Придніпровського районного суду міста Черкаси з 15 грудня 2015 року по 27 червня 2017 року, тобто 19 місяців, мінімальний розмір моральної шкоди становить 114 000 грн. (сто чотирнадцять тисяч) (період незаконних, рішень, дій 19 місяців х мінімальна заробітна плата 6 000 грн. = загалом 114 000 грн.).

Керуючись принципами розумності, виваженості, справедливості та співмірності, враховуючи дев`ятнадцятимісячну тривалість незаконних дій та рішень суду, що обмежували права позивача, на підставі незаконних дій та незаконних судових рішень, неправосудного вироку ухвалених незаконним складом суду, а тому, враховуючи характер завданих втрат, ОСОБА_1 визнав справедливою сатисфакцією сплату на його користь, як позивача: матеріальної шкоди в сумі - 287 812 грн.; моральної шкоди у розмірі - 114 000 грн., що в загальній кількості складає 401 812 (чотириста одна тисяча вісімсот дванадцять) гривень, (матеріальна шкода 287 812 + моральна шкода 114 000 = загалом 401 812 грн.), що відшкодовується державою, в особі Головного Управління Державного казначейства України в Донецькій області, незалежно від вини посадових і службових осіб Черкаського апеляційного суду та Придніпровського районного суду м. Черкаси, підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунка Головного Управління Державного казначейства України в Донецькій області коштів на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до відзиву представника відповідача, останній позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що повноваження Кабінету Міністрів України не передбачають обов`язок щодо виплати грошових коштів з державного бюджету для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою КМУ від 03.08.2011 р. № 845. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. У справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади їх посадовою або службовою особою, держава бере участь як відповідач через орган, діями якого заподіяно шкоду. З позовної заяви вбачається, що органом державної влади, діями якого заподіяно шкоду, позивач визначив Придніпровський районний суд м. Черкаси, вирок якого від 06.10.2016 відносно ОСОБА_1 скасовано. Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є відділ примусового виконання та Казначейська служба. Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України не являється суб`єктом, яким завдано шкоду позивачу. В матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази протилежного. За таких обставин, визначення відповідачем у справі Державу Україна в особі Кабінету Міністрів України є необґрунтованими. Крім того, жодної підстави, визначені ст. 1176 ЦК України, ст. 2 Закону № 266/94-ВР, які надають право на відшкодування шкоди позивачем не наведено. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 27.06.2017 у справі № 699/268/15-к у кримінальному провадженні № 0000027 вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2016 щодо ОСОБА_1 скасовано. Одночасно, суд апеляційної інстанції постановив призначити новий судовий розгляд кримінального провадження № 0000027 щодо ОСОБА_1 у Придніпровському районному суді м. Черкаси, в іншому складі суддів, та продовжив ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26.08.2017 р. Отже, розгляд справи у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції продовжено, рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати не приймалось. Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень розгляд вказаного кримінального провадження на цей час триває. Вважав, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Просив відмовити в задоволенні позову.

Згідно відповіді позивача на відзив, судовим рішенням судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Лапченко О.М. від 05.11.2021 року було вказано, що ОСОБА_1 подаючи позовну заяву вказав відповідачем «Держава Україна», але не вказав який орган представляє інтереси відповідача та було констатовано, що: «Разом з тім, Держава як учасник цивільних відносин виступає в особі певного органу. Між тим, в цьому провадженні позивачем не визначений орган, який представляв інтереси Держави в цьому провадженні, а тому фактично відповідач Держава Україна був позбавлений можливості висловити свою позицію щодо позову та скористатися наданими процесуальними правами. А тому, зважаючи на викладене та в зв`язку з поданням позивачем позовної заяви до Держави Україна, яка не була представлена будь-яким органом в цьому провадженні, а суд не має права вирішувати питання щодо відповідача з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову». Враховуючи правові висновки судді Лапченко О.М., наведені в рішенні від 05.11.2021 року, ОСОБА_1 звернувся до практики Європейського суду з прав людини та встановив, що інтереси Держави України в судових засіданнях представляв Уряд, а Уряд - це Кабінет Міністрів України і не будь який другий орган Державної влади Держави України. Таким чином, вважав безпідставними та необґрунтованими посилання особи, яка діє в інтересах Кабінету Міністрів України, котра вважала, що Уряд, це інший орган державної влади, а тому уповноважена особа Кабінету Міністрів України, отримавши позовну заяву, зобов`язана була надіслати позовну заяву відповідному органу, котрий буде представляти інтереси Уряду в судових засіданнях, а не сам Кабінет Міністрів України, звідки ОСОБА_1 знати, хто представляє інтереси Уряду в судових засіданнях. У своєму письмовому поясненні представник ОСОБА_4 вказував, що: «Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 27.06.2017 у справі № 699/268/15-к, якою скасовано вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2016, позивачу продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 26.08.2017 (ще на 2 місяці після скасування вироку). Скасовуючи вирок суду першої інстанції у справі № 699/268/15-к, суд апеляційної інстанції залишив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тобто визнав запобіжний захід законним.». Вважав даний висновок представника ОСОБА_4 хибним та таким, що протирічить чинному законодавству України тому, що Придніпровський районний суд міста Черкаси не обирав ОСОБА_1 запобіжний захід тримання під вартою, а лише незаконним складом суду, незаконними діями продовжував строк тримання під вартою ОСОБА_1 , з цього випливає, що незаконний склад суду, незаконними судовими рішеннями продовжував тримання під вартою ОСОБА_1 , що фактично, беззаперечно та не спростовано вказує на незаконні дії Придніпровського районного суду міста Черкаси та незаконне тримання під вартою ОСОБА_1 , а апеляційний суд Кіровоградської області продовжив строк запобіжного заходу, котрий було обрано ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.08.2014 року, а не Придніпровським районним судом міста Черкаси, а тому апеляційний суд Кіровоградської області законно продовжив запобіжний захід ОСОБА_1 , а справу передано на розгляд іншому складу суду, котрий і буде встановлювати чи законно, чи незаконно було обрано запобіжний захід ОСОБА_1 , а це вже друге питання, котре ніяким чином не пов`язано з розглядом апеляційним судом Кіровоградської області апеляційних скарг на вирок Придніпровського районного суду міста Черкаси від 06.10.2016 року, в котрих не акцентувалося питання законного чи незаконного запобіжного заходу. Представник ОСОБА_4 вказував, що: «Відповідно до статті 1 Закону 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян», але це вказує на те, що представник ОСОБА_4 цим посиланням підтвердив факт відшкодування шкоди нанесеної незаконним триманням під вартою та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, що ще треба довести, що ОСОБА_1 на підставі незаконних судових рішень незаконно тримався під вартою, що свідчить про незаконні дії Придніпровського районного суду міста Черкаси протягом розгляду справи № 699/268/15-к.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічно викладених у позовній заяві та відповіді на відзив відповідача.

Представник відповідача в судовому засідання заперечувала проти позовних вимог та надала пояснення аналогічно викладених у відзиву на позовну заяву.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся, заяви про відкладення розгляду справи не надав.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 27.06.2017 р., вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2016 р. щодо ОСОБА_1 , скасовано, призначено новий судовий розгляд кримінального провадження № 0000027 щодо ОСОБА_1 у Придніпровському районному суді м. Черкаси, в іншому складі суддів, продовжено ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26.08.2017 р. (а.с.8-13).

Згідно довідки, яку надав позивач, середньо місячна зарплата у вересні 2021 р. Донецької області складає 15148 грн. (а.с.14).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05.11.2021 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Управління Державного казначейства України у Черкаській області відшкодувати йому за рахунок коштів державного бюджету нанесену надмірною тривалістю судового процесу розгляду справи, що не відповідала вимозі стосовно «розумного строку», моральну шкоду в розмірі 100 000 гр. та додатково кожний податок, який може бути нарахований на цю суму, в якості компенсації моральної шкоди, що передбачено практикою Європейського суду з прав людини; зобов`язання Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надати перелік призначених судових засідань щодо розгляду справи № 699/268/15-к за період з 22.12.2018 року до 26.01.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, відмовлено (а.с.25-26).

Згідно із ч. 2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Особа має право на відшкодування такої шкоди внаслідок подій наведених у ч. 1 ст. 1 та випадках, визначених ч. 1ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної(немайнової)шкоди, а також визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За змістом ст. 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

З урахуванням вказаних вимог ст. 1176 ЦК України та предмету позову, для вирішення позовних вимог суду необхідно перевірити наявність загальних підстав для відшкодування шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст.ст. 1166-1167 ЦК України, а також п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.92 року № 6, п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.95 року № 4 за змістом яких заподіяна шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001).

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування моральної шкоди передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року.

Процедура застосування даного закону врегульована Положенням про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженим спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (стаття 2 Закону). В пунктах 2, 3 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року, зазначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого. Право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», передбачається, що громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Ст. 3,4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» закріплюють, що у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються, зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги та моральна шкода. Відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Постанови Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під варту або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно з ч. 1ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч .5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено нижчу межу розміру місячного відшкодування моральної шкоди, яка не може бути меншою ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Позивач зазначає, що незаконними діями та рішеннями суду йому завдано матеріальну та моральну шкоду, яку позивач оцінює в 401 812 грн.

Аналізуючи вищезазначені норми, та відповідні документи, що додаються до позовної заяви, як докази обґрунтування позивачем позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи, що ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 27.06.2017 у справі № 699/268/15-к у кримінальному провадженні № 0000027 вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2016 щодо ОСОБА_1 скасовано, та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження № 0000027 щодо ОСОБА_1 у Придніпровському районному суді м. Черкаси, в іншому складі суддів. Отже, розгляд справи у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 на час розгляду дійсного позову триває, рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості останнього у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, не приймалось, судом не ухвалено виправдувального вироку, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Що стосується доводів представника відповідача про те, що Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України не являється суб`єктом, яким завдано шкоду позивачу, суд зазначає наступне.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2 ст.11 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч.2 ст.48 ЦПК України ).

Згідно ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Позивач у цій справі визначив відповідача - Державу Україна в особі Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 113 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Відповідно до вимог ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України: 1) забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; 1-1) забезпечує реалізацію стратегічного курсу держави на набуття повноправного членства України в Європейському Союзі та в Організації Північноатлантичного договору; 2) вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; 3) забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; 4) розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України; 5) забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону; 6) розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; 7) здійснює заходи щодо забезпечення обороноздатності і національної безпеки України, громадського порядку, боротьби зі злочинністю; 8) організовує і забезпечує здійснення зовнішньоекономічної діяльності України, митної справи; 9) спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади; 9-1) утворює, реорганізовує та ліквідовує відповідно до закону міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, діючи в межах коштів, передбачених на утримання органів виконавчої влади; 9-2) призначає на посади та звільняє з посад за поданням Прем`єр-міністра України керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України; 10) здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 № 794-VII (далі - Закон № 794-VII) діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення праві і свобод людини та громадянина, запобігання та протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України не є належним відповідачем у справі.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд -

вирішив:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, адреса знаходження: м. Київ вул. Грушевського, 12/2, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, , адреса знаходження: Донецька область м. Маріуполь, пр-т. Миру, 68, про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 05 травня 2023 року

Суддя Н.М. Погрібна