Справа № 703/579/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.

секретаря судового засідання Холодняк Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Сміла цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів за минулий час, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей та стягнення аліментів за минулий час.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2019 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу проживають з позивачем.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 16 липня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 28 травня 2019 року і до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 повноліття. Рішення набрало законної сили 15 серпня 2019 року.

Після набрання вказаним рішенням суду законної сили позивач отримала виконавчий лист та пред`явила його до примусового виконання до Черкаського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м.Київ), де він до цього часу перебуває на примусовому виконанні.

Вказує, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження № 60073515 відповідач отримує доходи від Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Смілянської міської ради та з цих доходів сплачує призначені рішенням суду аліменти, однак вказаної суми коштів недостатньо для належного утримання дітей, придбання необхідних ліків, проживання, щоденного харчування та усіх інших побутових обставин, що є мінімально необхідними у сучасному житті.

Спільні діти сторін, які проживають із позивачем зростають, потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку тощо. Крім того, з початком російської збройної агресії проти України значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, ліки тощо.

Позивач також вказує, що вона самостійно без допомоги відповідача - батька дитини, не може самостійно забезпечити дітям належний матеріальний рівень, хоча намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітніх дітей, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дітей.

Зазначає, що розмір аліментів, який був визначений за рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2019 року значно менший ніж актуальний прожитковий мінімум для дітей відповідного віку.

Зауважує, що при призначенні судом розміру аліментів відповідач приховав свої реальні доходи, станом на момент розлучення та призначення аліментів останній перебував та продовжує перебувати в кращому матеріальному становищі, ніж було ним заявлено, однак на неодноразові прохання позивача щодо збільшення матеріального забезпечення спільних дітей не реагує. Так, з листа Приватної акціонерної судноплавної компанії «Олоушенс» (юридична особа, зареєстрована за законодавством Грецької республіки) від 09 квітня 2021 року, отриманого у відповідь на запит адвоката Давіденко Н.І., через посольство України в Грецькій республіці, позивачу стало відомо, що відповідач протягом періоду з 2017 по 2021 рік працював на торгових суднах міжнародних морських організацій в якості інженера-електромеханіка. Також, у вказаному листі повідомлялось, що у 2021 році планується подальше працевлаштування відповідача на торгове судно. Таким чином, тривалість роботи відповідача по контракту за кордоном з моменту розлучення та призначення аліментів становить понад 4 роки, а тому вважає, що оскільки матеріальний стан відповідача покращився, він повинен належним чином виконувати свій батьківський обов`язок.

Так, згідно роздруківок транзакцій з банківського рахунку позивача, на який остання отримувала грошові перекази від відповідача під час перебування в шлюбі, середньомісячний дохід відповідача складав щонайменше 4776,00 доларів США, що згідно даних Національного Банку України, станом на січень 2020 року еквівалентно 118 970,16 грн. Відтак позивач вважає достатнім розмір аліментів на щомісячне утримання спільних з відповідачем дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 29 742,54 грн.

Таким чином, оскільки на момент звернення до суду з цим позовом, між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з приводу обов`язку утримувати неповнолітніх дітей у зв`язку із значним покращенням матеріального становища відповідача, вважає за необхідне збільшити розмір аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також, стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий час, а саме, за останні 3 роки, починаючи з 31 січня 2020 року і до досягнення найстаршою дитиною - ОСОБА_3 повноліття, з врахуванням вже сплачених аліментів.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить розмір аліментів, що на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/2203/19 від 16 липня 2019 року стягуються з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, збільшити шляхом зміни способу їх стягнення, а саме просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 29 742,54 грн. щомісячно на двох дітей, починаючи з дня подачі вказаної позовної заяви і до досягнення старшою дитиною повноліття. Окрім того позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за минулий час, починаючи з 31 січня 2020 року в твердій грошовій сумі в розмірі 29 742,54 грн. щомісячно на двох дітей, з врахуванням раніше сплачених сум аліментів.

Ухвалою судді від 02 березня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін та призначено судове засідання, відповідачу був наданий строк з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву, позивачу подачі відповіді на відзив.

В судове засідання позивач не з`явилася, але надала до суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі. Одночасно наполягала на задоволенні позовних вимог, з наведених у позові підстав.

Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що не має можливості прибути в судове засідання, оскільки здійснює догляд за інвалідом 1-ї групи, правом на подання відзиву не скористався, однак надав суду копію розписки ОСОБА_1 та копії квитанцій на підтвердження сплати ним аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також довідку видану Управлінням праці та соціального захисту населення м. Сміла № 156 від 13 березня 2023 року щодо отримання ним компенсаційних виплат за здійснення догляду за інвалідом, довідку про неотримання допомоги (компенсаційних виплат за здійснення догляду за інвалідом) № 155 від 13 березня 2023 року, виписку по власному картковому рахунку за період з 01 січня 2022 року по 14 березня 2023 року та розрахунок заборгованості по аліментах в рамках виконавчого провадження № 60073515.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились то фіксація судового засідання не здійснювалась.

Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2019 року (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу проживають з позивачем.

Так, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 04 червня 2007 року Березняківською сільською радою Смілянського району Черкаської області, вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис за № 12, та його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 17 вересня 20014 року Березняківською сільською радою Смілянського району Черкаської області, вбачається, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис за № 32, та її батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 10).

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» розділу ІІІ «Права та обов`язки матері, батька і дитини» СК України.

Згідно рішення Смілянського міськрайонного суду від 16 липня 2019 року із ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 28 травня 2019 року і до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 повноліття. Рішення набрало законної сили 15 серпня 2019 року (а.с. 7-8).

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином вказаним вище судовим рішенням був встановлений обов`язок відповідача по сплаті аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначено їх розмір - 1/3 частина всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття.

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини пов`язані із зміною розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів, зокрема з частки від заробітку (доходу) платника аліментів на тверду грошову суму.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач, працездатний та має постійний заробіток, оскільки працює про контракту за кордоном в приватній акціонерній судноплавній компанії «Олоушенс», при цьому при визначенні судом розміру аліментів останній приховав свої реальні доходи, станом на момент розлучення та призначення аліментів перебував та продовжує перебувати в кращому матеріальному становищі, ніж було ним заявлено. Діти проживають разом із позивачем. Витрати на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту дітей постійно збільшуються, зважаючи також на те, що з початком російської збройної агресії проти України значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, ліки та іншу продукцію, необхідну для забезпечення належного утримання дітей. Зазначає, що поточний розмір аліментів, які сплачує відповідач значно менший ніж актуальний прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, вказаної суми коштів недостатньо для належного утримання дітей, що суперечить інтересам дітей.

Відтак, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища відповідача, позивач вважає за необхідне збільшити розмір аліментів та, враховуючи, що під час перебування в шлюбі, середньомісячний дохід відповідача складав щонайменше 4776,00 доларів США, що станом на січень 2020 року еквівалентно 118 970,16 грн. вважає достатнім розмір аліментів на щомісячне утримання спільних з відповідачем дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 29 742,54 грн., а також просить стягнути аліменти за минулий час, а саме, за останні 3 роки, починаючи з 31 січня 2020 року, з врахуванням вже сплачених аліментів.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.

Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

З правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки).

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14.

Ураховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Аналогічна правова позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Частиною 4 ст.273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Аналогічна правова позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

У судовому порядку з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 травня 2019 року до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 повноліття.

Звертаючись у лютому 2023 року з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів, позивач посилалась на збільшення витрат на утримання дітей та те, що у відповідача покращився матеріальний стан.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дітей, а також на зміні матеріального становища платника аліментів, який отримує доходи працюючи по контракту за кордоном, однак вказані доходи не враховуються при нарахуванні суми призначеної до стягнення з нього на сплату аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1., 2 ст. 77 ЦПК України).

За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, поставивши перед судом питання про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення раніше присуджених аліментів з частки від заробітної плати (доходу) платника на тверду грошову суму, позивачу належало доводити передусім наявність у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Разом з тим, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 182 СК України.

Разом з тим, суд вважає безпідставними посилання позивача на покращення матеріального становища платника аліментів, який отримує доходи працюючи по контракту за кордоном як підстави для збільшення розміру аліментів, оскільки дані обставини існували на час ухвалення рішення про стягнення аліментів та були враховані судом при їх визначенні. Окрім того, для нарахування розміру аліментів, що підлягають до стягнення державним виконавцем мають бути враховані усі доходи платника аліментів отримані ним як в Україні так і за її межами.

Твердження позивача щодо покращення майнового стану відповідача ОСОБА_2 , внаслідок отримання ним протягом останніх чотирьох років заробітної плати саме в розмірі 4776 доларів США, суд також вважає безпідставним, оскільки позивачем не було надано жодного доказу, який би підтверджував вказані обставини, а надані позивачем роздруківки транзакцій з її банківського рахунку, на який остання отримувала грошові перекази від відповідача під час перебування в шлюбі в період з грудня 2017 по червень 2018 року не підтверджує розмір доходу відповідача на момент звернення до суду із вказаним позовом.

Відтак, пред`являючи позов про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, при цьому посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у частці від доходу платника, позивач не надала суду будь-яких доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, та зміни їх сімейного стану, хоча це є її процесуальним обов`язком, а тому зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення.

В той же час, суд вважає необґрунтованим та недоведеними з боку позивача розмір аліментів у сумі 29742,54 грн., оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу відповідних їх прав та обов`язків.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки.

Отже, визначаючи до стягнення з батька аліменти на утримання дітей у розмірі 29742,54 грн., позивачка повинна мати готовність та довести свою можливість виділяти на забезпечення дітей таку ж суму щомісячно.

Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Жодних доказів, які б підтверджували розмір витрат на дітей, позивачем на надано, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи відповідач сплачує аліменти на утримання дітей, що підтверджується копію розписки ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року, відповідно до якої остання отримала аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 13900 грн. за період з грудня 2018 року по червень 2019 року; згідно квитанції № 0.0.0.1 від 07.04.2021 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 168000 грн.; згідно квитанції № RC_SL69A5U2ZK1T9NUZ9YC6 від 03.03.2022 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 10552 грн.; згідно квитанції № 0.0..1 від 01.07.2022 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 2750 грн.; згідно квитанції № 0.0..1 від 01.08.2022 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 2750 грн.; згідно квитанції № 0.0..1 від 01.09.2022 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 2750 грн.; згідно квитанції № 0.0..1 від 01.09.2022 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 2750 грн.; згідно квитанції № 0.0..1 від 04.10.2022 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 2750 грн.; згідно квитанції № 0.0..1 від 04.10.2022 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 2750 грн.; згідно квитанції № 0.0..1. від 03.11.2022 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 2750 грн.; згідно квитанції № 0.0..1 від 01.12.2022 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 2850 грн.; згідно квитанції № 0.0..1 від 03.01.2023 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 2620 грн.; згідно квитанції № 0.0..1 від 01.02.2023 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 2620 грн.; згідно квитанції № 0.0..1 від 01.03.2023 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 2620 грн.; згідно квитанції № 0.0..1 від 07.03.2023 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 640 грн.

Таким чином, відповідач виконував свої зобов`язання по утриманню дітей та перераховував кошти позивачу, що підтверджується вказаними квитанціями та розпискою, які надані відповідачем. Посилання позивача на неналежне виконання відповідачем свого обов`язку зі сплати аліментів не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог у вказаній частині, оскільки, якщо, на думку позивача, відповідач неналежно виконує свої обов`язки з утримання дитини, вона не позбавлена права звернутися до органів, які здійснюють примусове виконання рішення суду.

При цьому позивач ніяк не обґрунтувала та не довела необхідність нового розміру аліментів саме в сумі 29742,54 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами обставини щодо зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших обставин, які в розумінні ст.192 СК України, є підставою для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, шляхом зміни способу стягнення аліментів.

Крім того, звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів ОСОБА_2 , визначеної рішенням суду, на тверду грошову суму, у розмірі 29742,54 грн., позивач ОСОБА_1 зазначала, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача становить величину значно меншу ніж актуальний прожитковий мінімум для дітей відповідного віку визначений СК України, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Однак вказівка позивача на те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на утримання дитини, не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не може бути підставою для ухвалення рішення про зміну встановленого судом розміру аліментів, оскільки такі гарантовані обмеження встановлені законодавством, застосовуються на стадії виконання судового рішення, а механізм застосування такої гарантії полягає в тому, що незалежно від розміру аліментів, які встановлені рішенням суду, їх фактичний розмір не може бути меншими ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, для чого ухвалення додаткового рішення з цього приводу не потребується.

Зазначене у повній мірі узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 березня 2020 року у справі №682/3112/18, зокрема зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення фактичної суми аліментів або заборгованості.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

При цьому суд враховує, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» становить 2833 грн.

Суд надає оцінку тому, що поняття «мінімум» визначає крайню межу, а частина друга статті 182 СК України зобов`язує встановити розмір аліментів необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

В даному контексті суд пов`язує поняття гармонійного розвитку із процесом виховання дитини, як всебічно та гармонійно розвиненої особистості - члена суспільства у демократичній державі, якою проголошена Україна. Такий процес можливий лише при повній взаємодії всіх ланок суспільства: сім`ї, навчально-виховних закладів, громадських формувань, спеціальних інституцій держави. І лише комплексний підхід може принести очікувані результати. Він передбачає забезпечення єдності вимог у системі всебічного гармонійного виховання, а також єдності й узгодженості форм, засобів і методів впливу на особистість та включає завдання морального, розумового й фізичного виховання.

Суд доходить висновку, що при встановлених у цій справі обставинах, зважаючи на відсутність доказів щомісячних витрат на дітей, розмір аліментів визначений рішенням Смілянського міськрайонного суду від 16 липня 2019 року у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно є достатнім та справедливим по відношенню до всіх осіб, права яких зачіпаються при розгляді даної справи.

При цьому суд враховує можливість зменшення або збільшення розміру аліментів за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Вказане право закріплене статтею 192 ЦПК України.

Таким чином, оскільки належних та допустимих доказів наявності обставин зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших обставин, які відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зміни способу стягнення аліментів та їх розміру, а також доказів наявності у платника аліментів відповідного доходу для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі - позивачем не надано, відтак суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час, а саме за останні три роки що передували подачі даного позову, тобто з 31 січня 2020 року, суд зазначає наступне.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальними правилами Сімейного кодексу України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що позивач вживала до подачі вказаного позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст.191 СК України. Більш того матеріалами справи підтверджується факт сплати відповідачем аліментів на утримання дітей, що спростовує твердження позивача, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання їх спільних дітей.

За таких обставин суд вважає, що підстави для стягнення аліментів з відповідача за попередній період відсутні, а тому в задоволенні позову в частині стягнення аліментів за минулий час також необхідно відмовити, оскільки суду не надано доказів щодо обставин, передбачених диспозицією ч.2. ст.191 СК України.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що при пред`явленні позову ОСОБА_1 не сплатила судовий збір, оскільки на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати. Разом з цим, у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини», ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 180-184, 191, 192 Сімейного кодексу України , ст.ст. 4, 12, 76-81, 206, 141, 259, 263-265 ЦПК України,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів за минулий час - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 01 травня 2023 року.

Головуючий: Ю. В. Крива