Справа № 136/1551/22
Провадження № 22-ц/801/578/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Матківської М. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кривенка Д. Т. в залі суду м. Липовець Вінницької області у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін,

у цивільній справі № 136/1551/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

встановив:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого в них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Надалі шлюб між сторонами було розірвано, а при укладені іншого шлюбу позивач змінила своє прізвище. Незважаючи на неодноразові звернення позивача, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а оскільки дочка проживає з позивачем як матір`ю, вона не в змозі її самостійно забезпечувати всім необхідним, в тому числі харчуванням та навчанням. Натомість відповідач може сплачувати аліменти у заявленому розмірі.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24 січня 2023 року задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 17.10.2022 і до досягнення повноліття дитини.

Вирішено питання про судові витрати у справі. Рішення суду у межах суми платежу за один місяць, допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем наведено обставини щодо ухилення відповідача від добровільного надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дочки, тому з урахуванням обставин встановлених судом та обставин, які визначені статтею 182 СК України, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що таке рішення є незаконним, протиправним та прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак просить його скасувати, провадження у справі закрити.

Основні доводи апеляційної скарги полягають в тому, що звертаючись із цим позовом до відповідача, позивачка умисно не зазначила про те, що вже зверталася до Липовецького районного суду Вінницької області із тотожною позовною заявою про той самий предмет і з тих самих підстав, а також про наявність рішення цього суду з даного приводу, яке набрало законної сили. Так, Липовецьким районним судом Вінницької області 26.11.2018 вже було ухвалено рішення у цивільній справі № 136/1877/18 за позовом на той час ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , яким стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 12.09.2018 і до досягнення повноліття дитини. В подальшому позивачка отримала виконавчий лист по справі № 136/1877/18 від 26.11.2018 та звернулася із ним до Липовецького районного відділу ДВС у Вінницькій області, проте 21.02.2019 вказаний виконавчий документ було повернуто їй без прийняття рішення про виконання. Звертає увагу, що в рішенні Липовецького районного суду Вінницької області 26.11.2018 у цивільній справі № 136/1877/18, у виконавчому листі № 136/1877/18 від 26.11.2018 та у повідомленні про повернення виконавчого документа правильно заначено його адресу проживання АДРЕСА_1 . Крім тієї обставини, що ним не було отримано позовну заяву з додатками та ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі № 136/1551/22, оскільки позивачка умисно вказала його місце проживання за місцем реєстрації, а не фактичним місцем проживання, він також не мав можливості подати свої заперечення щодо обставин наведених у позовній заяві, так як з 27.06.2022 по даний час проходить службу в Збройних силах України та приймає безпосередню участь у бойових діях. Щодо обставин наведених в оскаржуваному рішенні суду, то, на думку скаржника, вони не відповідають дійсності, оскільки, починаючи із 2016 року і до сьогоднішнього дня, ним систематично сплачуються аліменти на утримання дитини, що підтверджується банківськими чеками, які додаються до вказаної апеляційної скарги.

Позивачка ОСОБА_1 своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Також не зверталася до суду з клопотанням про продовження строку для подання відзиву на апеляційну скаргу. А згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких міркувань.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом першої інстанції установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого в них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Надалі шлюб між сторонами було розірвано, а при укладені іншого шлюбу позивачка ОСОБА_5 змінила своє прізвище на ОСОБА_1 . Згідно з довідкою, виданою Липовецькою міською радою від 12.09.2022 дочка проживає спільно з матір`ю позивачкою за однією адресою. Позивачка стверджує, що незважаючи на її неодноразові звернення, матеріальної допомоги на утримання дочки відповідач не надає, і що вона не в змозі її самостійно забезпечувати всім необхідним, в тому числі харчуванням та навчанням. Наявність угоди про добровільну сплату відповідачем аліментів на утримання дочки не встановлено. При цьому місцевий суд виходив з того, що відповідач не спростував доводи позивачки і не надав підтвердження свого матеріального становища, поганого здоров`я чи перебування у нього утриманців.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на ті обставини, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року у цивільній справі № 136/1877/18 за позовом на той час ОСОБА_4 , стягнуто з нього на користь останньої аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 12.09.2018 і до досягнення повноліття дитини.

Вказані обставини підтверджуються копією рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року у цивільній справі № 136/1877/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину (а.с.47-48).

В матеріалах справи також міститься копія повідомлення старшого державного виконавця Липовецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Завальнюк Ю. С. про повернення виконавчого документу від 21.09.2019, а саме: виконавчого листа № 136/1877/18, виданого 26.11.2018 Липовецьким районним судом у Вінницькій області про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки стягувачу ОСОБА_5 , оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». У виконавчому документів не вказані паспортні дані боржника ОСОБА_2 чи реєстраційний номер облікової картки платника податків для фізичних осіб (боржника). Дана обставина унеможливлює виконання виконавчого документа (а.с.50).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із частиною першою статті 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини третьої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення змісту пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначила, що «Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі» (пункти 26, 27).

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 766/4505/20 (провадження № 61-14440св21).

Судом апеляційної інстанції встановлено та не спростовано матеріалами справи те, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року у цивільній справі № 136/1877/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 стягнуто з останнього на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто з 12.09.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

У позовах обох справ (справи №136/1877/18 та справи № 136/1551/22) склад сторін збігається: позивач ОСОБА_6 , відповідач - ОСОБА_2 .

Предметом позову у вказаних справах є вимога про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача.

Згідно з вимогами частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин, встановивши, що позов у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, подано позивачем до того ж відповідача, з тих самих підстав та про той самий предмет спору, що і у справі № 136/1877/18, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24 січня 2023 року необхідно скасувати, а провадження у справі закрити на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24 січня 2023 року скасувати.

Провадження у справі № 136/1551/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 01 травня 2023 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

М. В. Матківська