Справа № 529/1421/22
Провадження № 2/529/155/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року Диканський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Петренко Л.Є.,

при секретарі с/з - Звягольської В.А.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди та матеріальних збитків,-

встановив:

Позивач 06.12.2022 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди та матеріальних збитків В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 02.12.2021 відповідачка ОСОБА_3 усиновила його і у них створилися дружні родинні стосунки, він її любив, як рідну матір та всіляко намагався їй допомагати і підтримувати. Через деякий час відповідачка звернулась до суду з позовом про скасування усиновлення, стверджуючи, що він нічим їй не допомагає та став до неї байдужим. Рішенням суду від 27.09.2022 усиновлення скасовано. Вказує, що відповідачка почала поширювати по селищу чутки, ніби то ми з нею коханці, про що йому розповідали його знайомі, що дуже його бентежить і тривожить. Також при намаганні познайомитись з якоюсь жінкою з мене посміхались. Це принижує його честь і гідність та завдає душевні страждання. Випадки насміхання вплинули на його психічний та емоційний стан, він проходив лікування в Полтавській обласній психіатричній лікарні з діагнозом «сильний стрес» та поніс витрати на лікування в розмірі 2512 грн. Розповсюдженням неправдивих чуток відповідачка завдала йому моральну шкоду, яку позивач оцінює в 10 000 грн. У зв`язку з чим просить зобов`язати ОСОБА_2 публічно вибачитись перед ОСОБА_1 за розповсюдження нею неправдивої інформації про ОСОБА_1 , яка завдала шкоди його честі та гідності, стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду 10 000 грн та матеріальну шкоду (витрати на лікування) в розмірі 2512 грн.

12.12.2022 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

28.12.2022 відповідачкою подано відзив на позовну заяву, в якому вимоги не визнає повністю, вважає їх надуманими, необгрунтованими та непідтвердженими належними доказами. Надані суду письмові пояснення осіб не підтверджують вимоги позивача, в них не зазначено, які саме відомості, що порочать особу, були поширені особисто нею із зазначенням часу, способу і осіб яким такі відомості повідомлені. Крім того після спілкування з ОСОБА_4 остання їй повідомила, що жодних письмових пояснень вона не писала і не підписувала, а таких осіб як ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вона взагалі не знає. Моральна шкода позивачем не обгрунтована, відсутні дані про причинний зв`язок між спричиненою моральною шкодою і душевними стражданнями. Матеріальна шкода також є безпідставною, оскільки не підтверджена належними доказами.

25.02.2023 позивачем подано клопотання про збільшення розміру матеріальних збитків.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та вказав, що після його усиновлення відповідачкою між ними склалися добрі сімейні відносини, він любив її як матір, допомагав, як міг, по господарству. ОСОБА_2 намагалась бути гарною матір`ю, приходила до нього у лікарню, як він хворів, готувала їжу, запрошувала на сімейні вечері. Пізніше, після скасування усиновлення по рішенню суду, він дізнався, що ОСОБА_2 розповідала своїй подрузі, що між нами є інтимні відносини, казала, що любить його як чоловіка, впливала на його особисте життя, коли він намагався знайомитися з іншими жінками. Також відповідачки виготовила фото з надписом, яке він додав до матеріалів справи, яке порушує його честь та гідність. Плітки погано вплинули на його здоров`я, він лікувався в психоневрологічному диспансері, у нього погіршився зір. Вважає, що чутки про інтимні відносини між ним та відповідачем порушують його честь та гідність, тому просить стягнути з відповідачки моральну шкоду, яку оцінює в 10 000 грн. Також на лікування він витратив кошти, які просить стягнути з відповідачки.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, вказала, що після усиновлення позивача вона завжди відносилась до нього, як до сина і любила його, як сина. Ніяких чуток по селищу вона не розповідала і нікому не казала, що вони коханці. Фото з надписом вона зробила, бо любила його як сина, а не як чоловіка і вклала в цей напис свій зміст, а позивач усе перекрутив і невірно зрозумів цей напис.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що знає ОСОБА_7 давно. Влітку вона заходила в магазин та чула, як люди казали, що ОСОБА_8 проживає з якоюсь жінкою, не знає хто саме розповсюджував ці чутки. Від ОСОБА_9 таких чуток не чула.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні вказала, що знає ОСОБА_2 , є її знайомою. Знає, що ОСОБА_2 опікувалась ОСОБА_11 , як сином. Ніяких чуток про інтимні стосунки між ними вона не чула та сама ОСОБА_2 про таке їй не розповідала.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні вказала, що є соціальним працівником, ходить до ОСОБА_12 на тиждень. Знає ОСОБА_7 як порядну людину. Влітку вона була в барі, де чула від ОСОБА_9 як вона казала, що полюбила ОСОБА_7 як чоловіка, а пізніше в січні 2023 року вона зустріла ОСОБА_13 на базарі, де остання казала в адресу ОСОБА_14 образливі слова. Більше з ОСОБА_15 вона не спілкувалась.

Суд, заслухавши сторін та свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 02.12.2021 ОСОБА_2 усиновлено ОСОБА_1 .

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 27.09.2022 скасовано усиновлення ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки МСЕК від 05.11.2020, ОСОБА_1 має другу групу інвалідності безстроково по загальному захворюванню (а.с.13).

Згідно довідки КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» від 04.11.2022, ОСОБА_1 звертався за допомогою 26.09.2022 до відокремленого підрозділу - Обласна консультативна психоневрологічне поліклініка за стаціонаром № 1. Діагноз: змішана тривожна депресивна реакція. Також у довідці зазначено, що приймає підтримуюче лікування (а.с.12)

Також позивачем надано копії чеків з аптек про купівлю ліків (а.с.11, 42)

Крім того позивачем надано письмові пояснення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в яких останні вказують, що неодноразово чули плітки, які розповсюджувала ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_16 та ОСОБА_8 проживають як чоловік та дружина (а.с.3-7)

Також позивач до позову приєднав копію фотокартки (формат А-4) на якій зображені позивач та відповідач, фото оформлене в рамці серця та має надпис «людви все возрасты покорны» (а.с.9)

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно із ч.4 ст. 32 Конституції України та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація - ч. 1 ст. 201 ЦК України.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканим. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Позови про захист гідності, честі має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 761/6866/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

За змістом ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Згідно із ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно із роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Також, поширенням інформації є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Згідно із ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У постанові від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Також Пленум Верховного суду України у своїй постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

З аналізу норм законодавства та наданих суду доказів, суд вважає, що з боку відповідача не було розповсюдження недостовірної інформації, яка б наносила шкоду честі та гідності позивача, оскільки позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження своїх тверджень.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 підтвердили про те, що дійсно чули по селищу чутки про сторін по справі, проте встановити хто саме їх розповсюджував не є можливим.

Тобто встановити, чи є інформація щодо особистих стосунків між позивачем та відповідачем недостовірною, а саме такою, що не відповідає дійсності або викладена неправдиво, за наявності поданих доказів, не є можливим.

Посилання позивача на чутки між людьми є оціночними судженнями, які не містять фактичних даних та не є предметом судового захисту.

Інших даних про поширення відповідачем недостовірної інформації щодо позивача у спосіб, викладений судом вище, матеріали справи не містять.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розповсюдження відповідачем неправдивої інформації, які б наносили шкоду честі та гідності позивача.

Оскільки вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди є похідними від первісної вимоги, то такі задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди та матеріальних збитків.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 24.03.2023

Головуюча: Л.Є. Петренко