Справа № 740/910/23
Провадження № 2/740/424/23
24 квітня 2023 року м.Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
судді Олійника В.П., при секретарі судового засідання Носилевській О.В.,
розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,-буд. АДРЕСА_1 . Позов обгрунтований тим, що позивач є власником даного будинку з 25 червня 2015 року згідно договору купівлі-продажу за її особисті кошти, відповідач є її чоловіком, шлюб між ними зареєстрований 19 грудня 2015 року, шлюб не розірвано, але фактично шлюбні відносини сторони не підтримують, останні проживають окремо. Відповідач у спірному будинку, в якому має зареєстроване місце проживання, ніколи не проживав, всі обов`язки по утриманню жилого приміщення несе виключно позивач, ці обставини створюють їй перешкоди у здійсненні в повній мірі права власності. Також позивач має намір продати вказаний будинок. Враховуючи непроживання відповідача у вищезазначеному будинку, відсутність будь-яких домовленостей щодо користування та володіння будинком, позивач просить позов задовольнити.
Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідно до заяви від 24 квітня 2023 року представник позивача адвокат Кубрак Ю.І. позов підтримує, просить розглянути справу за відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Положеннями ст.6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Станом на час розгляду справи зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в буд. АДРЕСА_1 , що підтверджується повідомленням Талалаївської сільської ради від 27 лютого 2023 року, на вказану адресу судом надіслано рекомендоване повідомлення про судовий розгляд з матеріалами позову (дата врученна 21 березня 2023 року), відповідачем не подано заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання.
Інформація про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України.
Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Враховуючи викладене та позицію представника позивача адвоката Кубрака Ю.І. згідно заяви від 24 квітня 2023 року в судовому засіданні встановлені підстави згідно ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.
Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права.
Позивач ОСОБА_1 є власником буд. АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… від 25 червня 2015 року, відповідно до якого державна реєстрація права власності проведена 25 червня 2015 року, підстава-нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 25 червня 2015 року, копія якого додана позивачем до позову (покупець ОСОБА_1 ).
Згідно даних копії свідоцтва про шлюб від 19 грудня 2015 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 19 грудня 2015 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу- ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки Талалаївської сільської ради від 08 лютого 2023 року та Акту від 08 лютого 2023 року ОСОБА_2 зареєстрований у буд. АДРЕСА_1 , але не проживає за вказаною адресою з 2019 року.
Спірні правовідносини виникли з приводу визнання відповідача, який є чоловіком позивача у зареєстрованому шлюбі, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у якому має зареєстроване місце проживання.
Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).
Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
За порівняльним аналізом ст.ст.383, 391, 405 ЦК України та ст.ст.150, 156 у поєднанні зі ст.64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення ст.ст.383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.
За змістом ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.
Також відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Позивач обгрунтовує заявлені вимоги зокрема тим, що сторони, які перебувають у зареєстрованому шлюбі, разом не проживають і не підтримують шлюбних відносин, відповідач у спірному будинку ніколи не проживав.
Відповідно до Акту від 08 лютого 2023 року відповідач у спірному будинку не проживає з 2019 року.
Також позивач набула у власність спірний будинок до реєстрації шлюбу із відповідачем.
Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України, що зазначено Верховним судом у постанові від 16 січня 2019 року в справі №243/7004/17-ц.
Право користування житлом, яке перебуває у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їхні діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч.ч.2 та 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.
Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Судом, із врахуванням доказів по справі встановлено, що відповідач у спірному будинку не проживає понад один рік, відносини сторін не містять ознак сім"ї в розумінні ст.3 СК України, що відповідачем у встановленому порядку не спростовано, тобто останній перестав бути членом сім`ї позивача.
Із врахуванням викладеного та непроживання відповідача у даному будинку понад один рік, відсутності перешкод останньому у цьому, відсутності домовленостей відповідача з позивачем, як власником будинку, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідача щодо володіння та користування ним, наявні підстави для його визнання таким, що втратив право користування житловим примішенням,-буд. АДРЕСА_1 .
Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 своїми діями не засвідчив те, що не втратив інтерес до спірного будинку, в якому має своє зареєстроване місце проживання, також останнім не надано суду у встановленому порядку відзиву на позов чи заперечення, у зв`язку з чим він несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,-ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
За таких обставин позов підлягає задоволенню повністю.
Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 83, 247, 265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням,-буд. АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя В.Олійник.