Справа № 133/2587/22
Провадження № 22-ц/801/1070/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 рокуСправа № 133/2587/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №133/2587/22 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу сплати аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2023 року,яке ухвалене суддею Кучерук І.М. у Козятинському міськрайонномусуді Вінницької області, повний текст складено 24 березня 2023 року,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу сплати аліментів, мотивуючи позовні вимоги тим, що з 24 квітня 2011 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . У шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 січня 2016 року (справа №133/3189/15-ц) з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Однак на даний час в нього змінився матеріальний стан, оскільки до жовтня 2022 року він перебував на обліку у центрі зайнятості та ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього від спільного проживання з ОСОБА_5 народився син ОСОБА_6 , а тому не має можливості сплачувати аліменти в такому розмірі.

Таким чином, просив суд змінити розмір аліментів, які з нього стягуються на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 січня 2016 року (справа №133/3189/15-ц) на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки всіх видів його заробітку на тверду грошову суму в розмірі 1500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зміна способу стягнення аліментів з частки заробітку (доходу) платника аліментів на тверду грошову суму, існує винятково у стягувача аліментів.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного дослідження обставин справи. Просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 квітня 2023 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що у сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 січня 2016 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття, починаючи з 30 листопада 2015 року.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 , посилаючись на положення статей 182,192 СК України, просив змінити розмір аліментів з 1/4 частки всіх видів заробітку на грошові кошти на утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

У частині третій статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів.

У частині першій статті 192 СК Українив становлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом

Згідно із діючим законодавством визначення способу стягнення аліментів є виключно диспозитивним правом стягувача.

При цьому в частині 1 ст. 192 СК України зазначено підстави саме для зміни розміру, а не способу стягнення аліментів.

Відтак, при вирішенні питання про зміну способу стягнення аліментів підлягають застосуванню положення статей 182-184 СК України, а не положення статті 192 СК України, якою врегульовано інші аліментні правовідносини.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. І можливість такої зміни не пов`язується з наявністю чи відсутністю підстав для зміни розміру аліментів, визначених законодавством. А платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №644/4836/18, від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18.

З урахуванням наведених правових позицій Верховного Суду, що Сімейний Кодекс вказує на можливість зміни способу стягнення аліментів лише на вимогу одержувача аліментів та враховуючи, що позивач - платник аліментів фактично просить змінити спосіб присудження аліментів із частки від його доходу до розміру аліментів у твердій грошовій сумі, доводи в апеляційній скарзі про те, що положення ст. 192 СК України не містять імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження є безпідставними.

Зокрема, є безпідставним посилання апелянта на правову позицію викладену в постанові ВСУ від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, оскільки в цій справи з позовом зверталась стягувач аліментів.

Таким чином, позивач не наділений правом звертатися до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів, оскільки він є платником, а не одержувачем аліментів відповідно до вимог, передбачених ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України. З урахуванням зазначеного, погіршення стану здоров`я не може враховуватися судом як обставина, наявність якої наділяє платника аліментів правом, передбаченим ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України.

Враховуючи це, відсутні правові підстави для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 10 травня 2023 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Міхасішин І.В.