Березівський районний суд Одеської області
10.05.2023
Справа № 494/652/23
Провадження № 2/494/267/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2023 року Березівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Панчишина А.Ю.,

з участю секретаря Твердун Т.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Березівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 жовтня 2003 р. між нею та ОСОБА_2 виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Березівського району Одеської області був зареєстрований шлюб. Від спільного проживання мають трьох дітей, один з яких неповнолітній: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так як спільне життя не склалось, то 20 грудня 2022 року заочним рішенням Березівського районного суду шлюб між сторонами був розірваний. На даний час сторони проживають окремо.

Позивач зазначає, що в період шлюбу вона постійно працювала, за виключенням перебування у декретних відпустках та відпустках по догляду за дітьми. За час спільного проживання ними у спільну сумісну власність було придбано: житловий будинок з господарськими будівлями під АДРЕСА_1 , який в цілому складається з одного житлового будинку житловою площею 21,2 кв.м, загальною площею 34.7 кв м та господарчих будівель.

Не дивлячись на те, що будинок був придбаний сторонами під час шлюбу, договір купівлі-продажу був оформлений ім`я чоловіка ОСОБА_2 . За ним же, 05.09.2006 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстровано право власності.

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №193057 виданого 22.07.2009 р. відділом Держкомзему у Березівському районі Одеської обл., ОСОБА_2 також на праві власності належить земельна ділянка площею 0,2366 га, розташована по АДРЕСА_1 за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0029. Позивач стверджує, що дана земельна ділянка також була сторонами придбана у період шлюбу.

Спірний будинок ОСОБА_1 зазначає, що сторони придбали за спільні кошти, які накопичили спільною працею. Між ними ніяких домовленостей та договорів укладено не було. Добровільно провести розподіл спільного будинку та земельної ділянки відповідач не бажає.

У зв`язку з чим, позивачка просить провести поділ майна подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями під АДРЕСА_1 , який в цілому складається з одного житлового будинку житловою площею 21,2 кв.м. загальною площею 34,7 кв м та господарчих будівель та право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2366 га, за адресою: АДРЕСА_1 за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - :02:001:0029.

В судове засіданні позивач та її представник не з`явились, були належним чином повідомлені про судовий розгляд. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про судовий розгляд, що вбачається з розписки про вручення судової повістки. Подав 03.05.2023 року до суду заяву, в якій зазначив, що з позовними вимогами згоден, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений, просив розглянути справу у його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що з 14.10.2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Березівського районного суду Одеської області від 20 грудня 2022 року.

За час спільного проживання сторонами, відповідачем ОСОБА_2 було придбано: житловий будинок з господарськими будівлями під АДРЕСА_1 , який в цілому складається з одного житлового будинку житловою площею 21,2 кв.м, загальною площею 34.7 кв. м та господарчих будівель, що підтверджується договором купівлі-продажу ВЕВ №392110, посвідченим державним нотаріусом Березівської державної нотаріальної контори Одеської області Мухаір В.Т. 16.08.2006 р., зареєстрованого в реєстрі за №1963. 05.09.2006 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстровано право власності. Реєстрація права власності 05.09.2006 р була здійснена КП « Березівське БТІ » номер запису - 1769 в книзі 17 стор. 137.

Під час спільного проживання між сторонами, ОСОБА_2 оформив право власності на земельну ділянка площею 0,2366 га, яка розташована по АДРЕСА_1 за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0029, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №193057 виданого 22.07.2009 р. відділом Держкомзему у Березівському районі Одеської області.

Добровільно провести розподіл спільного будинку та земельної ділянки відповідач не бажає.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст.368 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 60 CK України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною першою статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»(далі - Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою також роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 Постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

За наведених обставин, при визнанні позову відповідачем, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та вважає визначити за позивачкою право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та право власності на 1/2 земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 УПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 60, 65, 70, 71 СК України, Постановою Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В ИР ІШ ИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями під АДРЕСА_1 , який в цілому складається з одного житлового будинку житловою площею 21,2 кв.м. загальною площею 34,7 кв м і господарчих будівель та право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2366 га, за адресою: АДРЕСА_1 за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - :02:001:0029.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Панчишин А.Ю.