Справа № 145/900/20
Провадження № 22-ц/801/511/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 рокуСправа № 145/900/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних спра-вах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д. С., особи, яка подала апеляційну скаргу, представниці відповідачки ОСОБА_1 адвокатки Люблінської В.М., розглянувши за прави-лами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці, у залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до

ОСОБА_1 про визнання недійсним договору міни земельних ділянок,

за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_1 , її представниці адво-катки Люблінської Вікторії Миколаївни на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року, ухвалене у приміщенні суду у смт Тиврові Вінницької об-ласті за головування судді Ратушняка І. О., повний текст складення якого не зазначений,

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися у Тиврівський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору міни земельних ділянок, посилаючись на наступні обставини. 11 лютого 2020 року між сторонами у справі укладений нотаріально посвідчений договір міни земельними ділянками. За умовами цього договору позивачі обміняли належну їм на праві власності земельну ділянку площею 3,7459 га, кадастровий номер :01:004:0196, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Василівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, на належну відповідачці земельну ділянку площею 3,2331 га, кадастровий номер :01:005:0029, з цільовим призна-ченням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на терито-рії Василівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області. Однак, на думку позивачів, цей договір міни є недійсним, оскільки обміняними можуть бути земельні ділянки за схемою «пай на пай» і лише у порядку, передбаченому статтею 14 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв )». Порядок обміну земельних часток ( паїв ) в ін-ших випадках законом не визначений. Спірний правочин укладений у період дії заборони на відчуження земельних ділянок та земельних часток ( паїв ), під час розгляду судом спору між позивачами та ТОВ «Арго-Еталон», співзасновницею якого є ОСОБА_1 , хоча у пункті 1.8 оспорюваного договору міни зазначено про відсутність щодо обмінюваних земельних діля-нок судових спорів. Позивачі просили їхню вимогу задоволити.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року по-зов задоволений, визнаний недійсним договір міни земельними ділянками від 11 лютого 2020 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Л. С., зареєстрований у ре-єстрі за № 280.

Додатковим рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у відшкодування понесених судових витрат сплачений судовий збір у сумі 840, 80 гривень у рівних частках кожному, тобто, по 420,40 гривень.

Не погоджуючись із судовим рішенням від 13 грудня 2022 року, представниця відпо-відачки ОСОБА_1 адвокатка Люблінська В. М. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Скаржниця вважає судове рішення незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та стверджує, що земельні ділянки, якими обмінялися сторони у справі, є сформованими, заре-єстрованими у державному реєстрі прав, їм присвоєні конкретні кадастрові номери, вони ви-користовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Ці земельні ділянки розташовані в одному масиві, є рівноцінними, різниця у нормативній грошовій їх оцінці становить не більше 10 відсотків. В обгрунтування скарги представниця Люблінська В. М. посилається на тривалий час провадження у справі судом першої інстанції, а саме на ту обставину, що розгляд справи по суті розпочатий через два роки з дня відкриття прова-дження у справі. Останнє судове засідання було призначене на 13 грудня 2022 року. 12 гру-дня 2022 року адвокат подала письмове клопотання про відкладення розгляду справи через її відрядження у м. Київ. Однак це клопотання не було задоволене та судом ухвалене рішення, яке, наразі, оскаржується, чим відповідачка була позбавлена можливості реалізувати свої права стосовно змагальності у процесі, надання доказів та доведення перед судом їх перекон-ливості.

Представниця ОСОБА_1 у скарзі зазначає, що грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення і порядку проведення може бути нормативною і експертною. Для укладення договору міни земельних ділянок експертну грошову оцінку виготовляти не потрібно. Суд, усупереч правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Вер-ховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 227/1506/18, дійшов помилкового висновку щодо чинності мораторію на відчуження земельних ділянок, оскільки останні згідно із дію-чим законодавством можуть виступати об`єктом цивільних прав.

Визначеним цивільним процесуальним законом правом, забезпеченим ухвалою апеля-ційного суду від 20 березня 2023 року, на подання відзиву на апеляційну скаргу позивачі не скористалися, їхній відзив суду не надходив. У судові засідання апеляційного суду сторони у справі не з`явилися, окрім представниці відповідачки адвокатки Люблінської В. М. Причини неявки сторін у судові засідання 12 та 26 квітня 2023 року суду невідомі, будь-яких заяв від них апеляційному суду не надходило. Беручи до уваги своєчасне повідомлення усіх учас-ників справи про місце, день та час судового засідання, про що у матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток, відповідно до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану справу по суті апеляційного провадження у відсутності осіб, котрі не з`явилися до суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі на її підтри-мання представниці відповідачки ОСОБА_1 адвокатки Люблінської В. М., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши у сукупності наявні в ній докази у їх сукупності, переві-ривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів та ви-мог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задово-ленню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрун-тованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

У справі мають місце наступні фактичні обставини.

11 лютого 2020 року між позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони був укладений договір міни земельними ділянками, відповідно до якого позивачі поміняли належну їм на праві власності земельну ділянку площею 3,7459 га, з кадастровим номером :01:004:0196, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Василівської сільської ради Вінницької області, на належну відповідачці земельну ділянку площею 3,2331 га, кадастровий номер :01:005:0029, з цільовим призначенням для ведення товар-ного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Василівської сільської ради Вінницької області. Договір міни земельних ділянок посвідчений приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Л. С., зареєстрований у реєстрі за № 280. Цей договір позивачі просили визнати недійсним у зв`язку з його невідповідністю чинним нормам законодавства, яке регулює відповідні правовідносини.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , керуючись нормами статей 203, 215, 216,716 ЦК України, Закону України від 05 червня 2003 року № 899-ІV «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв )», пунктом п`ятнадцятим розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, суд першої інстанції зазначив, що заборона ( мораторій ) на продаж та відчуження сільськогоспо-дарських земель означає, що власники землі не можуть вільно розпоряджатися нею, а лише у спосіб дозволений чинним законодавством.

Пунктом п`ятнадцятим розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України до 01 січня 2024 року установлено обмеження, а саме: забороняється купівля-продаж або відчуження в інший спосіб на користь юридичних осіб земельних ділянок, які перебувають у приватній власності і віднесені до земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі ( на місцевості ) власникам земельних часток ( паїв ) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток ( паїв ), крім переходу до банків права власності на земельні ділянки як предмет застави, передачі земельних ділянок у спадщину, обміну ( міни ) відповідно до частини другої статті 371 Земельного кодексу України земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та відчуження земельних ділянок для суспільних потреб. Угоди ( у тому числі довіреності ), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток ( паїв ), встановленої цим підпунктом, у частині їх купівлі-продажу та відчуження в інший спосіб на користь юридичних осіб, а так само у частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток ( паїв ) на користь юридичних осіб на майбутнє ( у тому числі укладення попередніх договорів ), є недійсними з моменту їх укладення ( посвідчення ).

Обмін земельними ділянками, які є предметом оспорюваного договору міни, відбувся не за схемою «пай на пай», за якою кожна із сторін договору відчужує на користь один одного свій пай та отримує взамін пай другої сторони.

Статтею 716 ЦК України передбачено, що до договорів міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Відповідно до вимог чинного законодавства у договорі про перехід права власності на земельну ділянку зазначається вартість земельної ділянки, що обмінюється. Визначення вартості земельних ділянок необхідно для того, щоб установити, чи є така вартість рівноцінною. Перед укладенням договору міни земельними ділянками проводиться нормативна грошова їх оцінки, яка застосовується для справляння державного мита при укладенні угод, та експертна грошова оцінка земельної ділянки, яка застосовується для встановлення дійсної вартості земельної ділянки.

Суд першої інстанції звернув увагу, що експертна грошова оцінка земельних ділянок у цій справі усупереч вимог статті 716 ЦК України не проводилася, а відповідно до пунктів 2.3.1, 2.3.2 договору вартість земельних ділянок у ньому зазначена відповідно до відомостей, викладених у витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, тому неможливо встановити, чи відповідає даний договір частині другій статті 37-1 ЗК України.

Право на обмін земельних часток ( паїв ) можна реалізувати у період між проведенням зборів власників земельних часток ( паїв ) щодо розподілу земельних ділянок та видачею їхнім власникам державних актів на право власності на землю.

Інших випадків порядку міни земельних часток ( паїв ) чинним законодавством не визначено.

З такими висновками суду першої інстанції, викладеними у рішенні від 13 грудня 2022 року, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується, оскільки вони є правиль-ними, об`єктивними, зробленими з урахуванням усіх фактичних обставин справи; суд пра-вильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, що їх регулюють, не порушив вимог процесуального законодавства.

З доводами апеляційної скарги погодитися не можна, вони не спростовують правиль-них висновків суду першої інстанції щодо обгрунтованості заявлених ОСОБА_2 , ОСОБА_3 позовних вимог, через що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Дійсно, між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідаль-ністю ( далі - ТОВ ) «Арго-Єталон», співзасновницею якого, як стверджують позивачі і не спростовано у встановленому порядку, є відповідачка ОСОБА_1 , у 2019-2020 роках мав місце судовий спір з приводу усунення позивачам перешкод у користуванні належною їм на праві власності земельною ділянкою з кадастровим номером :01:004:0196, пло-щею 3,7459 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського ви-робництва, розташованою на території Василівської сільської ради Вінницької області. У цій цивільній справі № 145/1711/18, позов задоволений, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усунені перешкоди у користуванні належною їм земельною ділянкою шляхом витребування у ТОВ «Арго-Єталон», , вказаної земельної ділянки та заборони чинити будь-які перешкоди у її використанні ОСОБА_3 і ОСОБА_2 . Дане рішення суду пер-шої інстанції перевірялося на предмет законності й обгрунтованості судами апеляційної, ка-саційної інстанції та набрало законної сили. Постанова Верховного Суду у складі колегії суд-дів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у цій справі датована 13 березня 2020 року, проте у пункті 1.8 оспорюваного договору міни земельних ділянок від 11 лютого 2020 року міститься неправдива інформація щодо відсутності судових спорів на момент укладення договору міни відносно обмінюваних земельних ділянок. Ця обставина свідчить про недотримання нотаріусом на час посвідчення договору міни порядку вчинення нотарі-альних дій на виконання правил нотаріального діловодства.

Окрім зазначеного обмін земельними ділянками між сторонами у справі відбувся без проведення нормативної грошової їх оцінки, яка повинна була здійснюватися перед укладен-ням правочину і мала б застосуватися для справляння державного мита при укладенні дого-вору. Усупереч вимогам статті 716 ЦК України із положень пунктів 2.3.1, 2.3.2 договору мі-ни земельних ділянок від 11 лютого 2020 року убачається, що вартість обмінюваних земель-них ділянок прийнята нотаріусом за відомостями, викладеними у витягах із технічної доку-ментації про нормативну грошову оцінку цих земельних ділянок. Однак таку вартість не можна визнати об`єктивною станом на момент укладення договору міни. При цьому звертає увагу та обставинам, що обмінювані земельні ділянки не є рівнозначними за своїми розміра-ми. Земельна ділянка, яка належить на праві власності позивачам, має площу 3,7459 га, її вартість за договором міни становить 55925,25 гривень. Натомість земельна ділянка відпові-дачки має площу 3,2331 га, а це на понад 0,5000 га менше земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що не можна визнати не суттєвим фактом, а її вартість за договором міни становить 53035,89 гривень. При цьому різниця вартості земельних ділянок становить лише 2889,36 гривень, що очевидно не відповідає дійсній оцінці вартості земельної ділянки, яка відчужена на користь відповідачки. Хоча за зазначеними розмірами вартості обмінюваних земельних ділянок різниця між ними складає не більше 6%, однак вона не може братися до уваги через невизначення такої вартості шляхом проведення нормативної грошової їх оцінки.

Ціна продажу ( відчуження ) виділених в натурі ( на місцевості ) земельних часток ( паїв ) не може бути меншою за їх нормативну грошову оцінку.

Відповідно до пункту п`ятнадцятого розділу Х «Перехідні положення» ЗК України до 01 січня 2024 року у редакцій, чинній на момент укладення оспорюваного правочину, загаль-на площа земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власності громадянина України не може перевищувати ста гектарів. Зазначене обмеження не поширюється на зе-мельні ділянки, набуті у власність громадянином до набрання чинності цим підпунктом. Ура-ховуючи зазначене положення закону, належить мати на увазі, що відповідачка ОСОБА_1 згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ( ЄДР ) дійсно, як зазначали позивачі та не заперечується відпові-дачкою, є засновницею ТОВ «Агро-Еталон», , тому поза обгрунтуван-ням апеляційної скарги залишене питання відсутності зв`язку, причетності обміняної земель-ної ділянки позивачів, на яку набула право власності ОСОБА_1 , до загального обсягу зе-мель, які перебувають у власності ТОВ «Агро-Еталон», а також площі цих земель.

Відповідно до пункту п`ятнадцятого розділу Х «Перехідні положення» ЗК України до 1 січня 2024 року забороняється купівля-продаж або відчуження в інший спосіб на користь юридичних осіб земельних ділянок, які перебувають у приватній власності і віднесені до зе-мель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділе-них в натурі ( на місцевості ) власникам земельних часток ( паїв ) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток ( паїв ), крім переходу до банків права власності на земельні ділянки як предмет застави, передачі земельних ділянок у спадщину, обміну ( міни ) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між норма-тивними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та відчуження земель-них ділянок для суспільних потреб. Угоди ( у тому числі довіреності ), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земель-них часток ( паїв ), встановленої цим підпунктом, у частині їх купівлі-продажу та відчуження в інший спосіб на користь юридичних осіб, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток ( паїв ) на користь юридичних осіб на майбутнє ( у тому числі укладення попередніх договорів ), є недійсними з моменту їх укладення ( по-свідчення ).

Статтею 203 ЦК України установлені вимоги, дотримання яких є необхідним для чин-ності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волеви-явлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у встановленій законом формі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками ( уси-новлювачами ), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до норм статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент його вчинення стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені части-ною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність пра-вочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа запе-речує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визна-ний недійсним судом ( оспорюваний правочин ) ( частина третя статті 215 ЦК України ). Під-ставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину вимог, уста-новлених статтею 203 ЦК України.

Згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслід-ків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В апеляційній скарзі звертається принципова увага як на підставу скасування оскаржу-ваного рішення на тривалий час провадження у справі, розгляд якої по суті розпочатий через два роки з дня відкриття у ній провадження. Однак таке посилання у скарзі не є підставою для визнання рішення таким, що підлягає через це скасуванню. По-перше, із матеріалів справи убачається, що безпідставного затягування розгляду справи саме судом не мало міс-ця. По-друге, абзацом другим частини другої статті 376 ЦПК України передбачено, що пору-шення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до норм статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирі-шене, зокрема, питання про судові витрати. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених вказаною статтею зазначеного Кодексу. Оскарження до-даткового рішення провадиться на загальних підставах. У цій справі додаткове рішення Тив-рівського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року в апеляційному поряд-ку не оскаржується.

З урахуванням викладеного належить погодитися з правильними висновками суду пер-шої інстанції щодо необхідності у судовому порядку захистити порушені права позивачів за заявленими у суд обгрунтованими вимогами. Доводів, що спростовували б правильні виснов-ки суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить, мотиви скарги не дають підстав ви-знати рішення суду ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскар-жуване судове рішення є законним, обґрунтованим, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , її представниці адвокатки Люблінсь-кої Вікторії Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору міни земельних ділянок залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 травня 2023 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський