Справа №463/2560/22
Провадження №2/463/291/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 березня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань Афанасьєва Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

встановив:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, просить здійснити поділ майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.07.2015 сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 14.06.2019. За час шлюбу відповідач отримав у власність нежитлове приміщення технічного поверху №9(111), загальною площею 63.6 (кв.м.) у АДРЕСА_2 , згідно з актом прийому-передачі нерухомого майна, виданим 24.01.2018. Видавник сторони, договір про сплату пайових внесків у обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Лисеницький». Що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №32008421 від 12.06.2019 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Згодом вказане нежитлове приміщення технічного поверху 9(111) у АДРЕСА_2 , відповідачем було переведено в житлове приміщення, нерухоме майно квартира складається із двох житлових кімнат та кухні, загальна площа 61.2 (кв.м.), житлова площа 33.5 (кв.м.). Що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №32008421 від 12.06.2019 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Оскільки вказане майно набуте за час шлюбу, позивач вважає, що таке є об`єктом спільної сумісної власності сторін, тому просить позов задовольнити.

Ухвалою від 16.05.2022 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадженняз повідомленням (викликом) сторін, призначити судове засідання для розгляду справи по суті на 15.06.2022, яке у зв`язку з неявкою відповідача неодноразово відкладалося, востаннє на 14.03.2023.

В судове засідання позивач не з`явилася, разом з тим її представник подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не скерував.

Враховуючи те, що позивач та її представник не заперечили проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

21.07.2015 сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 14.06.2019, що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.4) та копією рішення суду у справі №464/1318/19 (а.с.5).

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №170554579 від 14.06.2019 (а.с.9) за відповідачем 12.06.2019 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення технічного поверху №(9)111, загальною площею 63.6 кв.м у АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Крім цього, з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №176575636 від 07.08.2019 (а.с.8) вбачається, що за відповідачем 12.06.2019 зареєстровано право власності на квартиру у АДРЕСА_2 , загальною площею 61.2 кв.м, житлова площа 33.5 кв.м, квартира складається із двох житлових кімнат та кухні, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Таким чином, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 набута у власність ОСОБА_2 за час перебування останнього у шлюбі з ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 набута відповідачем за час шлюбу з позивачем, суд приходить до висновку, що така є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами.

Відповідно до ч.1, 4 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як вбачається з роз`яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.25 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Як вбачається з позовної заяви, позивач вимог про присудження на її користь грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно не ставить.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи вищенаведене та виходячи з презумпції рівності часток, оскільки судом не встановлено, що інше визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, суд приходить до висновку, що частки сторін у власності на об`єкт права спільної сумісної власності подружжя - квартиру АДРЕСА_1 , є рівними, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені (а.с.3) судові витрати, що становлять 992 грн. 40 коп. судового збору.

Керуючись ст.141, 258, 259, 263-265, 280, 282-283, 289, 354, 355 ЦПК України, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 грн. 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його складення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складене 14.03.2023.

Суддя Р.Я.Головатий