ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1483/23 Справа № 185/3827/21 Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Максюти Ж.І., Зайцевої С.А.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1 -
адвоката Меркулової Тетяни Петрівни,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Тернівської міської ради Дніпропетровської області про визнання батьківства та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Тернівської міської ради Дніпропетровської області про визнання ОСОБА_1 батьком її дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі частини всіх видів заробітку, починаючи стягнення з дати подання позову до суду до досягнення дитиною повноліття.
Позов обґрунтувала тим, що перебуваючи з відповідачем у сімейних стосунках в період з середини січня 2019 року до середини 2020 року, позивач завагітніла. На час народження дитини позивач та відповідач проживали окремо тому запис про народження дитини внесено в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України. (а.с.1-3)
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.
Визнано ОСОБА_1 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 17 травня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання розподілу судових витрат у справі (а.с.97-100).
Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Меркулову Т.П. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що він є військовослужбовцем та з 21 січня 2022 року проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 на Чернігівщині, а тому не мав можливості брати участь у проведенні судової генетичної експертизи, яка призначалась судом першої інстанції. При цьому вважає, що саме висновок експертизи має істотне значення для вирішення цієї справи, тому просить її провести під час розгляду справи судом апеляційної інстанції (а.с.110-115).
ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу, в порядку ст. 360 ЦПК України не подавала.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року належить залишити без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 народила дитину - доньку ОСОБА_4 , про що складено відповідний актовий запис №17 від 24 лютого 2021 року Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Піфвденно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро). Відомості про народження внесено за правилами ст.135 Сімейного Кодексу України.
Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої передбачено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень вчинено згідно зі статтею 135 СК України.
Визнання факту батьківства за відповідачем, з метою з`ясування якого у справі призначалась експертиза, в порядку статті 109 ЦПК Українине може бути єдиною підставою та беззаперечним доказом біологічного походження дитини від відповідача, за недоведеності факту ухилення ОСОБА_1 від подання експертних матеріалів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області неодноразово призначалась експертиза з метою з`ясування питання про батьківство ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повернута без виконання ухвали суду від 20 жовтня 2021 року про призначення судової експертизи у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 для проведення експертизи, тому, на підставі ст. 109 ЦПК України, у зв`язку із ухиленням відповідача від проходження експертизи та в інтересах дитини, суд вважав доведеним факт батьківства ОСОБА_1 ..
Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, колегія суддів враховує побажання апелянта про призначення та проведення судової генетичної експертизи для з`ясування дійсного факту батьківства ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року колегією суддів за клопотанням апелянта ОСОБА_1 призначена судова молекулярно-генетична експертиза на предмет встановлення батьківства ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проведення якої апеляційне провадження зупинено (а.с.141-145).
За наслідками виконання ухвали апеляційного суду від 10 березня 2023 року надійшов висновок експерта №147-МГ молекулярно-генетичної експертизи, складений 15 лютого 2023 року КЗ Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз ДОР, за висновками експерта встановлено, що вірогідність того, що ОСОБА_1 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, складає не менше 99,9999%(а.с.160-163).
Частинами 1 та 3 ст.126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Вона може бути подана як до, так і після народження дитини до органу держреєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частиною 1 та 2 ст.128 цього ж нормативного акту за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 СКУ, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами для підтвердження чи спростування факту оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, N 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009).

У постанові ВС від 16 серпня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц. вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах для формування доказової бази.

Враховуючи, що єдиним достовірним способом встановлення батьківства, незалежно від мети та учасників процесу, є проведення судово-генетичної експертизи, яка і встановлює кровну спорідненість та батьківство, що при розгляді справи є обов`язковим, колегія суддів вважає доведеним належними та допустимим доказами, в розумінні ст.ст.79-81 ЦПК України, факт спорідненості та батьківства ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині, висновку чого вірно дійшов і суд першої інстанції.
Також колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що місячно, з 17 травня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.
Враховуючи, що відповідач є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , а тому в силу ст. 180 Сімейного кодексу України, зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду, в силу ст. 181 Сімейного кодексу України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у частці від доходу батька ОСОБА_1 , з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на встановлені обставини колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно визначено характер спірних правовідносин та застосовані матеріальні та процесуальні норми права, якими ці правовідносини регулюються.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Меркулової Тетяни Петрівни залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта