Номер провадження: 22-ц/813/721/23
Справа № 517/332/20
Головуючий у першій інстанції Гончар І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Гончар І.В. 28 жовтня 2020 року у смт. Фрунзівка Одеської області, -

встановила:

У червні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Фрунзівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості (а.с. 2-4).

В обґрунтування позову АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що 31.03.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», яке у подальшому змінило назву на АТ КБ «Приватбанк», був укладений кредитний договір № ODKTGA00000013, за яким ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 12910 доларів США на термін до 31.03.2015 року. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме: видав ОСОБА_1 кредит у розмірі 12910 доларів США. Однак, у порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, не здійснював погашення заборгованості за кредитним договором у встановленому порядку та строки, в результаті чого станом на 28.05.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 96081,43 доларів США, яка складалась з наступного: 11539,05 доларів США - заборгованість за кредитом, 6152,94 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 191,51 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 78197,93 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позивач просив стягнути лише частину суми заборгованості за кредитом у розмірі 17 691,99 доларів США, яка складається з: 11539,05 доларів США - заборгованість за кредитом, 6152,94 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, з відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 були укладені договори поруки, відповідно до умов яких поручителі несуть відповідальність як солідарні боржники. Оскільки відповідачі відмовлялись добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором, представник позивача звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» було відмовлено (а.с. 116-121).

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 123-126).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позичальником періодично здійснювалося погашення заборгованості, а саме у 2008 році, 2009 році, 03.10.2011 року, 06.05.2016 року та 28.04.2017 року. На думку представника позивача, вказані дії позичальника свідчать про переривання строку позовної давності, а тому Банк звернувся до суду із позовом 01.07.2020 року у межах строку позовної давності.

У поясненні на апеляційну скаргу від 12.08.20121 року представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 зазначає, що єдиним належним доказом здійснення позичальником вищевказаних платежів на погашення кредитної заборгованості можуть бути тільки оригінали касових документів від 06.05.2016 року та 28.04.2017 року про прийняття готівки від ОСОБА_1 , які не були надані апелянтом судам першої та апеляційної інстанцій.

Сторони про розгляд справи на 18.04.2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Заяв, клопотань від сторін по справі на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника АТ КБ «Приватбанк» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.03.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір № ODKTGA00000013, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 12910 доларів США.

У той же день, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, з відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 були укладені договори поруки, відповідно до умов яких поручителі несуть відповідальність як солідарні боржники.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, однак ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за договором не виконав, у зв`язку із чим станом на 28.05.2020 року утворилася прострочена заборгованість у розмірі 96081,43 доларів США, яка складалась з наступного: 11539,05 доларів США - заборгованість за кредитом, 6152,94 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 191,51 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 78197,93 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Проте, Банк просив стягнути лише частину суми заборгованості за кредитом у розмірі 17691,99 доларів США, яка складалась з: 11539,05 доларів США - заборгованість за кредитом, 6152,94 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Крім того, 03.12.2010 року Фрунзівським районним судом Одеської області у справі №2-197/2010 було ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили, згідно якого позов АТ КБ «Приватбанк» було задоволено та, в рахунок погашення заборгованості за договором № ODKTGA00000013 від 31.03.2008 року, звернуто стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки АТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі - продажу будь- яким способом з іншою особою-покупцем.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено актовий запис № 109.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.11.2022 року залучено ОСОБА_1 до участі у справі у якості правонаступника ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

25.09.2020 року до суду першої інстанції від представника відповідача надійшла заява про сплив строку позовної давності для звернення Банка до суду за захистом його порушених прав.

Згідно 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, у Кредитному договорі зазначено строк його виконання - до 31.03.2015 року.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно п.8.1.1 кредитного договору № ODKTGA00000013 від 31.03.2008 року, позичальник зобов`язаний повернути кредит згідно порядку та в строки, які вказані у п.8.1 Повне погашення Кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз.1 п.8.1 даного Договору, а саме 31.03.2015 року.

Згідно п.5.5 кредитного договору № ODKTGA00000013 від 31.03.2008 року, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Однак, судом першої інстанції вірно враховано, що 03.12.2010 року Фрунзівським районним судом Одеської області у справі №2-197/2010 було винесено рішення, яке набрало законної сили, відповідно до якого позов АТ КБ «Приватбанк» до відповідачів було задоволено. При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04.07.2018 року №310/11534/13-ц зазначено, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припиняється.

На підставі викладеного суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що Банк, достроково звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором № ODKTGA00000013 від 31.03.2008 року, змінив строк виконання кредитного договору з 31.03.2015 року на 14.12.2010 року.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. ст. 12, 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що Банк не міг не знати про порушення свого права на отримання від відповідача заборгованості за кредитним договором від 14.12.2010 року - дати набрання законної сили рішенням у справі №2-197/2010, що свідчить про пропуск Банком строку позовної давності при зверненні до суду 01.07.2020 року із даним позовом про стягнення заборгованості, та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги представника АТ КБ «Приватбанк» про те, що позичальником ОСОБА_1 періодично здійснювалося погашення заборгованості, а саме у 2008 року, 2009 року, 03.10.2011 року, 06.05.2016 року та 28.04.2017 року. На думку представника апелянта, вказані дії позичальника свідчать про переривання строку позовної давності, а тому Банк звернувся до суду із позовом 01.07.2020 року у межах строку позовної давності.

Дійсно, згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Однак колегія суддів враховує, що положеннями ст. 1, ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність» визначені вимоги до форми та змісту первинного документу, який повинен містити, зокрема, відомості про зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, належними доказами здійснення ОСОБА_1 платежів готівкою на погашення заборгованості за кредитним договором від 31.03.2008 року можуть бути тільки оригінали касових документів від 06.05.2016 року та 28.04.2017 року про прийняття готівки від ОСОБА_1 , які не були надані АТ КБ «Приватбанк» судам першої та апеляційної інстанцій.

Відтак, посилання апелянта на переривання строку позовної давності є безпідставним.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 10 травня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе