ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/1287/20 Номер провадження 22-ц/814/195/23Головуючий у 1-й інстанції Шишкін О.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.

за участю секретаря: Сальної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей,

за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення порядку і способів участі у вихованні малолітніх дітей для батька, який проживає окремо,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю.

Позов мотивовано тим, що в період з 10.08.2013 року по 24.05.2019 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них народилися двоє дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після припинення сімейних стосунків діти мешкають з позивачкою та її батьками за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначила, що забезпечує гідне життя дітям, їх життєдіяльності в соціумі, утримує та дбає про їх розвиток та виховання, водить їх до розвиваючих дитячих центрів у вихідні дні дбає про їх дозвілля, стан їх здоров`я, контролює, у тому числі виконання календарю щеплень. В свою чергу, відповідач ніяким чином не виконує свої батьківські обов`язки та не пілкується про дітей. Позивач є фізичною особою-підприємцем, має стабільний дохід та гнучкий розклад роботи, на обліку в наркодиспансері чи у психіатра не знаходиться, раніше не судима.

Зазначає, що відповідач вже довгий час не спілкується з дітьми, не приділяє їм належної батьківської уваги, а коли й такі зустрічі раніше з дітьми і відбувалися, то на фоні постійних конфліктів, які виникають у колишнього подружжя, діти просто бояться свого батька. Вважає, що місце проживання дітей слід визначити з матір`ю, так як вона може дати все необхідне для гармонійного розвитку та життя дитини.

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив: визначити порядок участі батька у вихованні малолітніх синів шляхом особистих зустрічей не менше двох разів на тиждень тривалістю не менше двох годин кожна зустріч у дні та часи, визначені матір`ю дітей, без присутності матері дітей та її батьків. У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом, в якій окрім позовних вимог, наведених у зустрічному позові, просив додатково визначити такі способи участі батька у вихованні дітей:

- безперешкодне відвідування дітей під час їх перебування у навчальних закладах (у школі, дошкільних і позашкільних закладах, спортивних, мистецьких та інших учбово-виховних закладах);

- безперешкодне щоденне спілкування по прямому контакту з дітьми із застосуванням сучасних засобів телекомунікацій і мобільного телефонного зв`язку, якими діти будуть забезпечені батьком;

- щорічний спільний відпочинок батька разом з дітьми у літній період року не менше 14 (чотирнадцяти) днів одночасно з двома дітьми або, в залежності від обставин, з кожною дитиною окремо не менше 14 (чотирнадцяти) днів;

- щорічний спільний відпочинок батька разом з дітьми у зимовий період року не менше 10 (десяти) днів одночасно з двома дітьми або, в залежності від обставин, з кожною дитиною окремо не менше 10 (десяти) днів;

- щорічне спільне святкування разом із дітьми днів народження дітей і дня народження батька, Нового року, а за бажанням дітей також й інших свят, з відвідуванням дитячих розважальних закладів та одночасною участю у цих святах обох дітей;

- зобов`язати ОСОБА_1 своєчасно надавати йому інформацію про всі захворювання дітей та їх лікування, про всі виїзди дітей за межі Харківської області та за межі України з повідомленням про причини виїздів, куди саме від`їжджають діти, з ким саме і на який строк).

Зустрічний позов мотивовано тим, що 28.08.2018 р. ОСОБА_1 почала і до теперішнього часу продовжує вчиняти активні дії щодо перешкоджання ОСОБА_2 не тільки брати участь у вихованні дітей, а навіть бачитися з дітьми. Внаслідок надуманих приводів кількість зустрічей батька з дітьми значно зменшилась, а з березня 2019 року і часу подачі зустрічного позову зустрічі взагалі припинилися.

ОСОБА_2 зазначив, що неодноразово намагався вирішити питання побачень з дітьми мирним шляхом, але безуспішно, тому змушений звернутися із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення порядку і способів участі у вихованні малолітніх дітей.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей - задоволено у повному обсязі.

Визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення порядку і способів участі у вихованні малолітніх дітей для батька, який проживає окремо - задоволено частково.

Визначено порядок участі батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вихованні дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши час: щосуботи з 18:00 год до 20:00 год та щовівторка з 10:00 год до 12:00 год, з урахуванням бажання дітей.

У задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невірне встановлення обставин, які мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що невірно встановивши обставини, які мають значення для справи, суд першої інстанції визначив батькові дітей, лише два дні на тиждень по дві години, один день з яких є вівторок, за часом з 10.00 год до 12.00 год., який співпадає з часом коли старший син перебуває у школі, а молодший син у садочку.

Вказує, що ОСОБА_1 психологічно тисне на дітей задля створення негативного образу їх батька, формування бажання дітей у такому віці бачитися з батьком, залежить виключно від їх матері.

Звертає увагу на те, що консультативний висновок, фахівця у сфері дитячої психології професорки Кожина Г.М. від 20.09.2021р., складено лише на обставинах викладених однією зі сторін. Такий висновок не має нічого спільного зі справжніми відносинами батька з дітьми.

Зазначає, що заявлений ним спосіб участі у вихованні дітей, відповідає інтересам самих дітей та вказує на правовий підхід вирішення аналогічних спорів наведений у постанові Верховного Суду від 09.11.2020 року.

Вказує, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки на час розгляду даної справи ОСОБА_1 в 2020 році змінила місце проживання дітей. Акт обстеження житлових умов за новим місцем проживання дітей не складався.

Висновки суду, про те, що батьки не дійшли згоди з ким будуть проживати малолітні діти, є помилковим. Так як мати дітей в 2018 році самостійно визначила місце проживання дітей, проти чого батько не заперечував та не створював жодних перешкод для того, щоб діти проживали з матір`ю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Сінькевич К.Б. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що сторони у справі з 10.08.2013 року по 24.05.2019 рік перебували в зареєстрованому шлюбі. Вони є батьками малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . З 2018 року малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом з матір`ю, за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується сторонами.

Встановлено, що діти з народження знаходяться під наглядом фахівців КНП «Харківська міська дитяча поліклініка № 4», медичний заклад відвідують у супроводі матері, яка виконує всі медичні рекомендації, а також слідкує за графіком проведення вакцинації дітей.

Додаткові розвиваючі заняття та заняття які відвідують діти в КЗ «Харківський обласний палац дитячої та юнацької творчості», Ф/ОП ОСОБА_8 , Дитячий футбольний клуб для дошкільнят «ІНФОРМАЦІЯ_7», Центру Сім`ї «ІНФОРМАЦІЯ_8» оплачує ОСОБА_1 , яка приводить та забирає дітей з занять.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, напрямок діяльності здача нежитлових приміщень в оренду. Також займає посаду тренера-викладача з тенісу у ФОП ОСОБА_9 , має самостійний дохід, на наркологічному та психоневрологічному обліку не перебуває, станом на 04.10.2019 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

ОСОБА_2 здійснює адвокатську діяльність, перебуває в Національній асоціації адвокатів України ради адвокатів Харківської області, отримує пенсію за вислугу років, на наркологічному та психоневрологічному обліку не перебуває.

Встановлено, що ОСОБА_2 не заперечує щодо проживання дітей разом з матір`ю, проте спір між сторонами виник щодо визначення порядку участі батька у вихованні дітей.

Встановивши, що ОСОБА_1 , постійно піклується про дітей, бере активну участь в їх житті, турбується про їх здоров`я, сприяє духовному та фізичному розвиткові, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання малолітніх з матір`ю максимально відповідатиме найкращим інтересам дітей.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та визначаючи порядок участі батька у спілкуванні з дітьми, щосуботи з 18:00 год до 20:00 год та щовівторка з 10:00 год до 12:00 год, з урахуванням бажань дітей, суд взяв до уваги порядок запропонований Органом опіки та піклування, врахував вік дітей та виходив з балансу їх інтересів.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційнрлї скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Встановлено, що питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, було розглянуто Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, висновком якого, за доцільне визначено місце проживання дітей разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що виисновок Департаменту служб у справах дітей ХМР №105 від 10.02.2021 року відповідає встановленим законом положенням щодо достатнього обґрунтування, а також вимогам, висловленим Верховним Судом у постанові від 14.02.2019 у справі №377/128/18. Він є недостатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей, а тому доцільно взято до уваги.

Встановивши, що ОСОБА_1 , постійно піклується про дітей, бере активну участь в їх житті, турбується про їх здоров`я, сприяє духовному та фізичному розвиткові, взявши до уваги виисновок Департаменту служб у справах дітей ХМР №105 від 10.02.2021 року, суд дійшов вірного висновку, що визначення місця проживання малолітніх з матір`ю максимально відповідатиме найкращим інтересам дітей.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи ОСОБА_2 про відсутність спору щодо визначення місця проживання дітей, так як відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дітей разом із матір`ю не дає підстав стверджувати про відсутність спору у даній справі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, колегія суддів виходить з наступного.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21).

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у виховання для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, встановивши, що між сторонами склались відносини, які позбавляють ОСОБА_2 можливості регулярно спілкуватися з дітьми, дійшов обґрунтованого висновку про доцільність спілкування батька з синами.

При цьому, встановлюючи порядок побачень батька з малолітніми синами, врахувавши інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, дійшов правильного висновку про можливість визначення порядку запропонованого органом опіки та піклування періодичних тимчасових побачень батька з дітьми.

Разом з тим, встановлюючи порядок участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей, визначаючи час для побачень щовівторка з 10.00 до 12.00 год, суд не врахував, що цей час діти перебувають на заняттях у школі та дитячому садочку, що унеможливлює такі побачення дітей з батьком у визначений судом час.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, з метою дотримання балансу інтересів дітей та батька, за доцільне змінити рішення суду в цій частині, та визначити час спілкування та виховання ОСОБА_2 з дітьми щовівторка з 18.00 год до 20.00 год..

Колегія суддів, враховуючи вік дітей, їх ставлення до батька, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 щодо проведення спільного відпочинку з дітьми в літній та зимовий періоди, щорічного спільного святкування разом із дітьми днів народження дітей і дня народження батька, Нового року, а за бажанням дітей також й інших свят, з відвідуванням дитячих розважальних закладів та одночасною участю у цих святах обох дітей. ОСОБА_2 не було доведено, що такий спосіб участі батька у вихованні дітей буде відповідати якнайкращим інтересам дітей. Згідно консультативних висновків наданих спеціалістом Кожина Г.М. від 20.09.2021 року спогади неповнолітнього ОСОБА_6 , 2014 року народження, про батька носять негативний характер, визивають страх та нервово-психічну напругу, а в неповнолітнього ОСОБА_7 , 2017 року народження взагалі не сформовано поняття батька та його місця в дитячо - батьківських взаєминах, він не знає ОСОБА_2 ні як сторонню людину, ні як свого батька.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_2 про неналежність як доказу консультативного висновку від 20.09.2021р., так як ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів на спростування обставин викладених у висновку.

Окрім того, ОСОБА_2 не надано достатніх доказів які б вказували на те, що ОСОБА_1 перешкоджає йому відвідувати дітей в навчальних закладах та спілкуватися з ними за допомогою мобільного чи іншого зв`язку.

Вимоги ОСОБА_2 про зобов`язання матір дітей своєчасно надавати йому інформацію про всі захворювання дітей та їх лікування також не підлягають задоволенню, так як він, не позбавлений права особисто цікавитися станом здоров`я дітей, відвідувати їх в навчальних чи лікувальних закладах, спілкуватися з ними за допомогою телефонного чи іншого зв`язку.

В ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 психологічно тисне на дітей задля створення негативного образу їх батька. Належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, ОСОБА_2 не надав.

ОСОБА_2 не позбавлений у майбутньому права на зміну встановленого судом способу участі у вихованні малолітніх дітей, що буде відповідати їх інтересам.

Затаких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , слід задовольнити частково, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року змінити, визначити порядок участі батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вихованні дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши час: щовівторка з 18.00 год до 20.00 год., в іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року - змінити.

Визначити порядок участі батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вихованні дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши час: щовівторка з 18.00 год до 20.00 год.

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складен 28.04.2023.

Головуючий суддя : Т.В. Одринська

Судді: В.П. Пікуль

О.О. Панченко