Справа №191/1862/23
Провадження № 2-н/191/192/23
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

15 травня 2023 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Окладнікова О.І., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

03.05.2023 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1 .

Суддя, ознайомившись із поданою заявою та доданими до неї документами вважає, що слід відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

За змістом ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Водночас не будь-яка вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг підлягає задоволенню в порядку наказного провадження.

Так, відповідно до п. 3 та п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу обов`язково додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, та інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

До заяви про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ додана, зокрема, копія Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам.

За правовим висновком, висловленим у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.03.2019 року у справі № 210/5796/16-ц, хоча відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такі послуги надаються виключно на договірних засадах, стаття 20 цього ж закону передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Тому у випадку фактичного користування житлово-комунальними послугами відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати такі послуги за тарифами для населення встановленими виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування. Водночас споживач для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги повинен не лише не мати відповідного договору та фактично ними не користуватися, а відмовитися в установленому порядку від їх отримання.

Таким чином, відсутність договору за загальним правилом не є перешкодою для стягнення плати за фактично спожиті послуги, але обумовлює розгляд таких вимог доказуванням обсягів та періодів фактичного споживання таких послуг, їх вартості тощо, навіть в порядку наказного провадження.

Зважаючи на спрощений порядок розгляду вимог у наказному провадженні, і відсутність у боржника можливості заперечувати проти таких вимог на стадії їх розгляду судом, заява про видачу судового наказу та додані до неї документи мають містити вичерпні відомості про підстави та час виникнення у заявника права вимоги, а також її розмір.

Заява та додані до неї матеріали взагалі не містять жодного доказу на підтвердження обґрунтованості нарахувань плати за постачання газу (їх фактичних та нормативних підстав).

Зокрема, на підтвердження суми заборгованості ОСОБА_1 в сумі 5425,01 грн. до заяви долучено стан особового рахунку, а не розрахунок заборгованості.

Судовий наказ це вид судового рішення, а тому на нього поширюються загальні вимоги щодо законності та обґрунтованості судових рішень. Судовий наказ, як і будь-яке судове рішення, не може ґрунтуватись на припущеннях, а право подачі заяви про видачу судового наказу не звільняє заявника від обов`язку довести законність та обґрунтованість своїх вимог, а суд від обов`язку надати їм оцінку.

Разом з цим, наведені вище обставини вказують на те, що при поданні заяви про видачу судового наказу заявником не були дотримані вимоги статті 163 ЦПК України, а саме: всупереч п. 4 ч. 2 ст. 163 не зазначені обставини, на яких ґрунтується заява. Зокрема, зміст заяви зводиться до посилань на нормативно-правову базу господарської діяльності заявника і факт нарахування боржнику заборгованості, без викладення фактичних та юридичних підстав нарахування заборгованості, в тому числі без обґрунтування розміру щомісячних нарахувань плати за постачання природного газу тощо. Також всупереч п.5 ч.2 ст.163 ЦПК України не вказаний перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України наведені вище обставини є підставами для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

З метою недопущення порушення права заявника на судовий захист, шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості та судовий розгляд такої вимоги, заявнику слід роз`яснити, що відповідно до частини першої статті 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом (розділ II Наказне провадження), після усунення її недоліків.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України заявнику слід роз`яснити, що у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись статтями 161-166, 354, 355 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1 .

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, зазначених в цій ухвалі, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою, після усунення її недоліків. Також заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її складення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. І. Окладнікова