Справа № 468/1192/21-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

20.03.2023 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчук С.В., за участю секретаря Плужник К.О., розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На обґрунтування вимог в заяві зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складалось з земельної ділянки, розташованої на території Інгульської сільської ради та житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Позивач є спадкоємцем за законом після смерті баби, яка прийняла спадщину. Крім неї інших спадкожмців, які б прийняли спадщину, немає. В спадкових правах на земельну ділянку позивач оформилася. При зверненні до нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевкзааний житловий будинок в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (житловий будинок) на ім`я спадкодавця. Позивач не має можливості надати правовстановлюючий документ на вказаний будинок, оскільки право власності спадкодавця на нього не зареєстроване. Вищевказаний житловий будинок належав спадкодавцю згідно з записами книг погосподарського обліку Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області. У зв`язку з викладеним позивач просила задовольнити позов та визнати за нею право власності на вказаний будинок.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 15.09.2021 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження.

26.10.2021 року, за запит суду, приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Остапенко В.В. надано копію спадкової справи №89/2019, заведеної після смерті ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, проти задоволення позову не заперечують.

Дослідивши матеріали справи (копію свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ; копію свідоцтв про про право на спадщину за законом від 23.10.2019 року; копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.09.2021 року; довідку Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 13.09.2021 року за №502; копію технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 26.07.2021 року; звіт про оцінку житлового будинку від 03.09.2021 року; копію довідки КП "Баштанськке РБТІ" від 13.09.2021 року за №232; копію спадкової справи №89/2019, заведеної після смерті ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ), суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Водночас судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина, в тому числі на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту (а.с.8-10) вбачається, що даний будинок складається з: житлового будинку А-1 1960 року побудови площею 78,8, кв.м., веранди а-1 1960 року побудови площею 8,4 кв.м., веранди а1-1 1970 року побудови площею 5,1 кв.м., гаражу Ж-1 2000 року побудови площею 23,4 кв.м., погрібу Д-1 1970 року побудови площею 4,7 (6,0) кв.м., літ. кухні Б-1 1970 року побудови площею 49,5 кв.м., сараю К-1 2000 року побудови площею 24,1 кв.м., сараю С-1 1970 року побудови площею 27,7 кв.м., споруд №1,2,3,4,5,6,7,8.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за правом представлення після смерті ОСОБА_2 , оскільки її батько ОСОБА_3 (син спадкодавця) помер до відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_2 - а.с.40). Позивач прийняла спадщину, оскільки в шестимісячний строк з моменту смерті спадкодавця звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. Нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок, оскільки право власності на вказаний житловий будинок за даними БТІ за спадкодавцем не зареєстровано та позивач не надав нотаріусу правовстановлюючих документів про належність будинку на праві власності спадкодавцю.

При цьому, з довідки Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 13.09.2021 року вбачається, що згідно запису в погосподарських книгах сільської ради, з 1964 року ОСОБА_2 була власником житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.7).

Спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час дії ЦК України.

Відповіднодо вимог ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Недійсний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності..

Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріус видає свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження.

Зі змісту вищевказаних нормативно-правових актів, положень Закону України "Про нотаріат", а також Глав 84-90 ЦК України вбачається, що оформлення спадкових прав спадкоємцями здійснюється через нотаріусів і лише за умови наявності об`єктивних причин неможливості здійснення цього у останніх спадкоємців мають право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Встановленні судом обставини свідчать, що спадкодавцю ОСОБА_2 за життя належав вищевказаний спірний житловий будинок на підставі записів погосподарських книг, при цьому позивач не може оформитися у спадкових правах в органах нотаріату через відсутність правовстановлюючих докуметнів.

За таких обставин, суд вважає, що позов є обгрунтованим та доведеним, а тому підлягає задоволенню, оскільки є необхідним захист порушеного права позивача на спадкування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що відповідач визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" та ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За таких обставин, з державного бюджету має бути повернуто позивачу судовий збір у сумі 454 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (проживає: АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та який складається з: житлового будинку А-1 1960 року побудови площею 78,8, кв.м., веранди а-1 1960 року побудови площею 8,4 кв.м., веранди а1-1 1970 року побудови площею 5,1 кв.м., гаражу Ж-1 2000 року побудови площею 23,4 кв.м., погрібу Д-1 1970 року побудови площею 4,7 (6,0) кв.м., літ. кухні Б-1 1970 року побудови площею 49,5 кв.м., сараю К-1 2000 року побудови площею 24,1 кв.м., сараю С-1 1970 року побудови площею 27,7 кв.м., споруд №1,2,3,4,5,6,7,8 - в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (проживає: АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_1 ) з державного бюджету судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок, сплачений відповідно до квитанції № N1EHD3911М від 13.09.2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 20.03.2023 року.

СУДДЯ: