Житомирський апеляційний суд
Справа №282/392/22 Головуючий у 1-й інст. Носач В.М.
Категорія 44 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 282/392/22 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах, яких діє адвокат Лабик Руслан Романович, до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Лабика Руслана Романовича, на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Носача В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому зазначили, що 6 березня 2021 року, близько 22 год., в с. Громада Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Корольова, поблизу будинку №11, здійснив наїзд на їхнього сина ОСОБА_4 , який від отриманих травм загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.

За даним фактом Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції Житомирської області порушено кримінальне провадження. На даний час досудове розслідування триває.

На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була зареєстрована в ПрАТ « Страхова Група « ТАС».

Позивачі вказують, що 31 травня 2021 року через свого представника повідомили відповідача про настання страхового випадку та просили виплатити страхове відшкодування у розмірі по 36000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди, а також по 108000 грн. кожному у зв`язку з втратою годувальника.

2 червня 2021 року відповідач повідомив про припинення розгляду заяви до набрання законної сили рішенням суду у кримінальній справі.

Оскільки страхове відшкодуванні й досі не виплачено, вони змушені звернутися до суду з метою захисту своїх прав.

Враховуючи вищезазначене, позивачі просили стягнути з ПрАТ «Страхова група « ТАС» на свою користь по 36000 грн. кожному страхового відшкодування моральної шкоди, а також по 94000 грн. кожному страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника.

У позовній заяві також міститься вимога по відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі по 9000 грн. кожному із позивачів.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з АТ « Страхова група « ТАС» на користь ОСОБА_1 36000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 36000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ « Страхова група « ТАС» в дохід держави 276 грн. судового збору.

Додатковим рішенням цього ж суду від 6 грудня 2022 року стягнуто з відповідача на користь позивачів по 3322 грн. 80 коп. кожному витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник позивачів - адвокат Лабик Р.Р., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути на корись позивачів по 94000 грн. кожному страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при вирішенні спору суд залишив поза увагою зміст статті 202 СК України, якою передбачений обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги.

При цьому, вказана норма права не містить визначення, за яких обставин особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги.

Суд не застосував правовий висновок, який міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року у справі №212/1055/18, у якому зазначено, що під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімуму, автоматично не свідчить про те, що вони не потребують матеріальної допомоги.

Долучені до позовної заяви докази свідчать про те, що позивачі є непрацездатними особами. Інших доходів, крім пенсії, не мають, хворіють та потребують постійного лікування, а тому вони на день смерті сина мали право на одержання від нього утримання.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 6 березня 2021 року, близько 22 год., в с. Громада Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Корольова, поблизу будинку №11, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих травм загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Потерпілий є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За фактом цієї дорожньо-транспортної пригоди Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції Житомирської області внесено відомості до ЄРДР за №0000011 за частиною 2 статті 286, частиною 1 статті 135 КК України.

На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була зареєстрована в ПрАТ « Страхова Група « ТАС».

26 травня 2021 року страховика повідомлено про вказану дорожньо-транспортну пригоду.

26 травня 2021 року та 8 червня 2021 року відповідачеві подано заяви про виплату позивачам страхового відшкодування моральної шкоди та у зв`язку з втратою годувальника.

Листами від 2 червня 2021 року та 17 червня 2021 року страховик повідомив позивачів про призупинення розгляду їхніх заяв у зв`язку з тим, що кримінальне провадження №0000011 триває. Також вказано, що при наданні відповідного вироку суду у зазначеному кримінальному провадженні розгляд заяв буде відновлено й у справі буде прийняте відповідне рішення.

Обгрунтовуючи вимоги, позивачі надали суду акти про засвідчення факту перебування на утриманні, складені 23 липня 2021 року мешканцями сусідніх квартир, про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 потребували матеріальної допомоги та перебували на утриманні свого сина ОСОБА_4 .

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживали разом зі своїм сином ОСОБА_4 до дня його смерті.

Матеріали справи також свідчать, що на час вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачі досягли пенсійного віку, у зв`язку з чим перебувають на пенсійному забезпеченні. Окрім того, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази щодо перебування позивачів на утриманні померлого сина. Окрім того, суду не надано доказів звернень позивачів до органів Пенсійного фонду України та інших органів соціального захисту з приводу призначення їм пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Так, відповідно до положень пункту 27.2 статті 27 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону -МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Частиною 1 статті 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Вказана норма не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

При вирішенні спору суд першої інстанції надав оцінку доказам у контексті з`ясування питання про те, чи перебували позивачі на утриманні свого сина на момент його смерті. Однак, зміст статті 1200 ЦК України свідчить про те, що право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі №577/1316/20.

Як свідчать матеріали справи позивачі є непрацездатними та перебувають на пенсійному забезпеченні. Також ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи.

Окрім того, долучені до позовної заяви акти від 23 липня 2021 року містять інформацію про перебування позивачів на утриманні свого сина. Вказані докази не спростовані відповідачем, відтак суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника.

Колегія суддів погоджується із здійсненим позивачами розрахунком суми страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника.

Таким чином, рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення,- про задоволення цих позовних вимог.

Рішення в частині стягнення з відповідача судового збору підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення,- про стягнення з відповідача на користь держави 4976 грн. судового збору.

В іншій частині рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Лабика Руслана Романовича, задовольнити.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника. А також в частині стягнення судового збору,- скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 94000 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 94000 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь держави 4976 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: