ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/5606/20 Номер провадження 22-ц/814/1140/23Головуючий у 1-й інстанції Бондарева І.В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Хіль Л.М.

судді Дорош А.І., Триголов В.М.,

розглянувши у відритому судовому засідання в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 січня 2021 року в складі судді Проневич Д.О. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У вересня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом в якому просила розрізати шлюб зареєстрований 21.02.2017 року Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві укладений з ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову вказувала, що з 21.02.2017 р. сторони перебувають у шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Причиною розірвання шлюбу зазначає відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння. Шлюб має формальний характер.

Вказувала, що шлюбні відносини між подружжям припинені з липня 2020 р. Майнового спору та спору про місце проживання дитини між подружжям немає. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 січня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 21.02.2017 року Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 238 розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишено « ОСОБА_6 ».

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 просила скасувати його з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що ОСОБА_2 не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, що є підставою для скасування рішення суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17.11.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 січня 2021 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.11.2022 закінчено підготовчі дії по вказаній справі та призначено її до судового розгляду з повідомленням учасників справи.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 січня 2023 року справу прийнято до розгляду та призначено на 02.05.2023 року на 11 год. 20 хв.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники судового процесу були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток на їх електронні адреси.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц

Від представника позивача надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у її відсутність.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі учасників справи.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 , виданим 21.02.2017 року Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 238.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно змісту позову, причиною розпаду родини є припинення шлюбно-сімейних відносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки позивач не має наміру їх відновлювати, шлюб зберегти не можливо.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_2 вказував, що не був повідомлений судом першої інстанції про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується відсутністю підпису на рекомендованих повідомленнях про вручення, не отримував ніяких повідомлень про позов, та заочне рішення ухвалене за його відсутності.

Частиною першою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA у. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що дані про належне повідомлення ОСОБА_2 про час і місце судового розгляду в суді першої інстанції відсутні.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права в силу вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 лютого 2021 року в справі № 361/8730/15-ц (провадження № 61- 17263св20), від 24 березня 2021 року в справі № 211/1971/15-ц (провадження № 61-14285св20), від 31 березня 2021 року в справі № 592/6348/13 (провадження № 61-15768св20).

Отже, колегія суддів дійшла висновку про скасування заочного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення по суті спору.

При ухваленні нового судового рішення по суті позовних вимог колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами 3, 4ст. 56 СК Українипередбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст.104, ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно дост. 110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При цьому, слід зазначити, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 рокунадано роз`яснення, що проголошенаКонституцією Україниохорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи, що позивач не бажає миритися з відповідачем, примирення між ними до цього часу не відбулося, та позивач не виявила намір на збереження сім`ї, суд не може примусити її зберегти шлюб, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Колегія суддів вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, оскільки перебування її у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з ухваленням нового судового рішення по суті заявлених вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 141 ЦПК Ураїни, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 січня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 21.02.2017 року Шевченківським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 238 розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишено « ОСОБА_6 ».

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 840,80 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов

Повний текст постанови складено 03.05.2023 року