Справа № 308/598/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 квітня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого - Джуги С.Д.

суддів - Кожух О.А., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2022 року у складі судді Шепетко І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», треті особи без самостійних вимог Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Денис Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в :

14 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», треті особи без самостійних вимог: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Денис Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивовано тим, що 02 квітня 2010 року приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Д.В. вчинив виконавчий напис №686, яким пропонував звернути стягнення на предмет іпотеки, житловий будинок в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 .

Зазначене вище нерухоме майно передано в іпотеку ВАТ «ВТБ Банк». Строк платежу за договором іпотеки настав 10 березня 2008 року. За рахунок реалізації предмета іпотеки нотаріус пропонував задовольнити вимоги ВАТ «ВТБ Банк», які станом на 29.03.2010 становили 257 327,33 доларів США, з них: борг за кредитом з урахуванням 30% річних нараховані у зв`язку з погашенням зобов`язань щодо повернення кредиту 207 584,70 доларів США, що включає в себе: прострочену заборгованість за кредитом 140 000 доларів США та 30% річних на суму 67 584,70 доларів США. Борг за процентами (плата за користування кредитом) з урахуванням 3% річних нарахованих у зв`язку з порушенням зобов`язань по сплаті процентів в сумі 43 726,81 доларів США, з яких прострочена заборгованість по відсоткам в сумі 42 871,71 долари США нараховані у період з 15.12.2007 по 29.03.2010 та 3% річних в сумі 855,10 доларів США.

Виконавчий напис виконувався Ужгородським МВ ДВС у межах виконавчого провадження №20197152.

Вважає, що виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у редакції на дату ухвалення рішення, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Окрім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2009 у справі 2-п 2206/08 в рахунок погашення боргу по кредитному договору від 17.10.2007 №0732SK в сумі 1 211 005,87 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок в АДРЕСА_1 . У цьому рішенні констатовано, що відповідач не виконував зобов`язання по сплаті боргу і його борг станом на 19.02.2008 становить 1 211 005,87 грн.

Після зміни строку виконання зобов`язання кредитор не мав правових підстав для нарахування процентів за кредитним договором. Зазначене випливає з норм закону, положень кредитного договору та відповідає правовим позиціям, висловленим Верховним Судом у постановах від 16.01.2019 у справі №464/3970/16-ц, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц і в інших постановах, за змістом яких, зокрема: стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У виконавчому написі кредитор протиправно врахував 30% річних на суму 42 871,71 доларів США та 3% річних на суму 855,10 доларів США.

На адресу відповідача 11.01.2011 скерована досудова вимога про повне погашення заборгованості. У вимозі зазначено, що заборгованість позичальника ОСОБА_1 станом на 09.01.2008 становить 706 114,63 грн., що є еквівалентом 139 824,68 доларів США. Інші вимоги не надсилались. В той же час, виконавчий напис вчинено на суму 257 327,33 доларів США. Отже, позивачем у встановленому порядку доведено, що сума боргу визначена у виконавчому напис не є безспірною.

За наведених обставин, позивач просив визнати виконавчий напис від 02.04.2010 року, вчинений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. за № 686 таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2022 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, як такого, що постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені в обґрунтування поданого позову, не дав їм належну правову оцінку та безпідставно відмовив у задоволенні поданого позову.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «ВТБ Банк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Представник апелянта ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилася, про дату, час місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 17.10.2007 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №0732SК, відповідно до умов якого банк надав позивачу грошові кошти в розмірі 140 000 доларів США, строком на 20 років до 17.10.2027р., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15,5 відсотків річних, на купівлю будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно до п.9.1 Кредитного договору, у разі несвоєчасного повернення кредиту позичальник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 процентів річних від простроченої суми.

17.10.2007р. між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір з метою забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань перед Іпотекодержателем за кредитним договором №0732SК від 17.10.2007р. відповідно до якого, позивач передав в іпотеку ВАТ «ВТБ Банк» будинок за адресою АДРЕСА_1 , який належить йому на праві власності.

Згідно до п.4.1 Договору іпотеки, за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі, включаючи сплату основної суми боргу, неустойки, процентів та інших платежів, витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і звернення стягнення на предмет іпотеки, збитків, завданих порушенням основного зобов`язання або цього договору іпотеки.

Згідно до п.4.2 Договору іпотеки, у разі невиконання (в т.ч. неналежне виконання) зобов`язань Іпотекодавця за кредитним договором, іпотекодержатель має право достроково вимагати виконання зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором та задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно до п.5.1 Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання (шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання або шляхом продажу предмету іпотеки іпотеко держателем від свого імені). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється способом за вибором іпотекодержателея.

11.01.2008р. ВАТ «ВТБ Банк» було направлено вимогу ОСОБА_1 про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором. Загальна сума заборгованості, яку позичальник повинен сплатити на користь банку станом на 09.01.2008р. складає 143 666,06 доларів США, що по курсу НБУ станом на 09.01.2008р. становить 725 513,61 грн.

30.03.2010р. ВАТ «ВТБ Банк» звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіна Д.В. із заявою про вчинення виконавчого напису. В якій зазначив, що боржник станом на 29.03.2010р. не виконує умов Кредитного договору починаючи із 15.12.2007р., загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 29.03.2010р. складає 257 327,33 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29.03.2010р. становить 2 040 605,72 грн. Зазначається про направлення вимоги боржнику 11.01.2008р.

До заяви про вчинення виконавчого напису додано оригінал договору іпотеки, оригінал розрахунку суми заборгованості по кредитному договору станом на 29.03.2010, копія Листа-вимоги до боржника із повідомленням про вручення, копія кредитного договору, копія довіреності.

02.04.2010 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В., вчинений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 686 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме на будинок АДРЕСА_1 , надалі іменований «нерухоме майно», яке на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17.10.2007 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. за реєстровим №3073, належить на праві власності ОСОБА_1 , яке на підставі Іпотечного договору, посвідченого 17.10.2007 р. приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. за реєстровим №3084, передане в іпотеку ВАТ ВТБ Банк, строк платежу за якими настав 10 березня 2008 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного вище нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги ВАТ «ВТБ Банк», які станом на 29.03.2010 склали 257 327,33 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.03.2010 становило 2 040 605,72 грн.

13.07.2010р. головним державним виконавцем Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Секерня Є.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №20197152 з виконання виконавчого напису № 686 від 02.04.2010, про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме на будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 за рахунок коштів отриманих від реалізації задовольнити вимоги ВАТ ВТБ Банк у розмірі 2 044 346,33 грн.

05.08.2010р. головним державним виконавцем Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Секерня Є.М. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою в межах виконання виконавчого напису №686 від 02.04.2010р., накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

13.08.2010р. головним державним виконавцем Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Секерня Є.М. винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису №686 від 02.04.2010р., призначено експертом, суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання експерта Федину Олександру Василівну.

11.02.2011р. головним державним виконавцем Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Секерня Є.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки, згідно протоколу проведення аукціону №1-6/385/10і від 01.02.2011р. предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент.код НОМЕР_1 ) було продано на прилюдних торгах ОСОБА_3 за ціною 267 120 грн.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за якою вчинено виконавчий напис не є безспірною, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, однак позивачем пропущено строки звернення до суду.

З такими висновками суду повністю погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Порядок вчинення виконавчих написів визначено положеннями Закону України «Про нотаріат» (в редакції яка діяла станом на час вчинення виконавчого напису), Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року N 20/5 (в редакції яка діяла станом на час вчинення виконавчого напису); постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Згідно із ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною третьою даної статті визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції яка діяла станом на час вчинення виконавчого напису),для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. При цьому для отримання виконавчого документу при стягненні заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна , а також право звернення стягнення на заставлене майно та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції яка діяла станом на час вчинення виконавчого напису), визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пункт 284, 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року (в редакції яка діяла станом на час вчинення виконавчого напису),встановлює, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Згідно з пунктом 283 Інструкції для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Вчинення виконавчого напису за заявою одного з іпотекодержателів здійснюється нотаріусом після спливу десяти днів з дня одержання іншими іпотекодержателями письмового повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі отримання письмової заяви від попереднього іпотекодержателя, який має вищий пріоритет, про припинення звернення стягнення на предмет іпотеки виконавчий напис нотаріусом не вчиняється.

Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з наданих документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис, вбачається, що вимога відповідача про погашення заборгованості була направлена позивачу 11.01.2008 р. та отримана позивачем 08.02.2008року. Тобто, нотаріус вчинив виконавчий напис після спливу тридцяти днів після направлення письмової вимоги про усунення порушень.

З наданих документів також випливає, що у письмовій вимозі про усунення порушень, зазначена заборгованість за період з 01.12.2007 до 09.01.2008, до якої включено прострочену заборгованість за кредитом, прострочену заборгованість за процентами, залишок кредиту, 30% річних від простроченої суми, пеня. У виконавчому написі звернуто стягнення за боргом станом на 29.03.2010, який складається з простроченої заборгованості за кредитом, 30% річних, простроченої заборгованості за процентами, 3% річних, пені.

Судом правильно вказано, що оскільки з дня направлення письмової вимоги про усунення порушень минув тривалий час, то більший розмір суми у виконавчому написі пов`язаний з часом, який пройшов від надсилання вимоги до вчинення виконавчого напису.

Разом з тим, як випливає з наданого приватному нотаріусу розрахунку заборгованості, пеня нарахована за період з 15.12.2007 по 29.03.2010.

Відповідно до ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, нотаріусом вчинено виконавчий напис до частини вимог поза строками давності.

Крім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2009 у справі 2-п 2206/08 в рахунок погашення боргу по кредитному договору від 17.10.2007 №0732SK звернуто стягнення на предмет іпотеки на житловий будинок в АДРЕСА_1 ., при цьому сума боргу, в рахунок якого звернуто стягнення, становить 1 211 005,87 грн.

За наведених обставин, враховуючи, що виконавчий напис вчинено до частини вимог поза строками давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість за якою вчинено виконавчий напис не є безспірною, що в свою чергу є підставою для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що виконавчий напис приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. №686 було вчинено - 02.04.2010 року.

З позовом про визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач звернувся до суду 14.01.2022 року.

Відповідачем в суді першої інстанції до ухвалення рішення заявлено про застосування строку позовної давності.

За приписами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч.1 ст.261 ЦК України)

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Матеріалами справи доведено, що про вчинений 02.04.2010року приватним нотаріусом виконавчий напис, який є предметом спору, та про порушення своїх прав, позивач дізнався ще у 2010 році, під час його примусового виконання в МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, де було відкрито виконавче провадження ВП№20197152, про яке позивачу було доведено належним чином. Більше того, до реалізації зазначеного вище майна, воно перебувало на відповідальному зберіганні саме у позивача, що також підтверджує про обізнаність позивача про наявність оскаржуваного виконавчого нотаріуса ще в 2010 році. В подальшому іпотечне майно було реалізовано з прилюдних торгів, позивачем оскаржувалися дії державного виконавця в судовому порядку у лютому 2011 року.

З врахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що позивачем пропущено строки звернення до суду та обґрунтовано з цих підстав відмовив у заявленому позові.

Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що інші наведені доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 01 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: