ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 671/208/22

Провадження № 22-ц/4820/869/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представника апелянта,

відповідача та її представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 03 січня 2023 року, суддя Бабій О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив:

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її двоюрідний брат, ОСОБА_3 , який 24.09.2013 року вчинив на її ім`я заповіт щодо будинку з надвірними будівлями і спорудами та прилеглої до нього земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Про вказаний заповіт позивач дізналася 28.01.2022 року, коли отримала письмове повідомлення від приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. №32/02-14 від 21.01.2022 року.

Оскільки про існування заповіту на своє ім`я їй не було відомо до січня 2022 року, тому просила визначити достатній додатковий строк для подачі до нотаріального контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 03.01.2023 року в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що показання свідків в судовому засіданні, які узгоджуються між собою, вказують на те, що під час поховання ОСОБА_3 , ОСОБА_1 висловлювала свою обізнаність щодо заповіту на свою користь.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог зазначила, що показання свідків, які суд поклав в основу оскаржуваного рішення, суперечливі, надані без зазначення джерел їх обізнаності, ґрунтуються на чутках та викликають сумніви в їх достовірності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила, підтримала оскаржуване судове рішення.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач та її представник в суді проти апеляційної скарги заперечили, підтримали оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_3 . На момент смерті разом з ОСОБА_3 проживали його дружина, ОСОБА_2 та мати, ОСОБА_4 .

Постановою приватного нотаріуса Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. №104/02-32 від 26.02.2021 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 у зв`язку із існуванням заповіту ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 .

Як вбачається зі змісту заповіту від 24.09.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори Хмельницької області Кочаток Т.В., ОСОБА_3 заповів належну йому частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та прилеглу до нього земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_5 , сусідка ОСОБА_2 , в суді пояснила, що під час спільного проживання, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 періодично виникали конфлікти. Деякий час ОСОБА_2 перебувала за межами України. З ОСОБА_1 свідок особисто не знайома, однак бачила її на похованні ОСОБА_3 і чула, як ОСОБА_1 говорила: «Я все з хатою зробила, хата буде моя».

Свідок ОСОБА_6 в суді пояснив, що вона є сусідкою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 бачила двічі. Нічого конкретного про заповіт їй не відомо, на похованні ОСОБА_3 присутня не була. Всю інформацію знає з чуток, що нібито ОСОБА_3 «переписав щось» ОСОБА_1 , яка, в свою чергу, в 2021 році хотіла отримати гроші за спадщину. Про існування заповіту свідок дізналась від ОСОБА_2 в 2021 році, коли та звернулася до нотаріуса.

Свідок ОСОБА_7 , яка також є сусідкою ОСОБА_2 , зауважила, що за життя ОСОБА_3 , його двоюрідна сестра ОСОБА_1 сказала їй, що вона «зробила заповіт і ОСОБА_3 підписав на користь неї», також вона сказала: «Я на всю хату зробила». Вдруге свідок почула це на похованні ОСОБА_3 , що ОСОБА_1 «зробила заповіт». Особисто від ОСОБА_3 за його життя свідок чула, що він хоче все майно залишити дочці ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_8 в суді пояснив, що ОСОБА_2 є його матір`ю, а ОСОБА_3 був його вітчимом. На початку 2021 року ОСОБА_1 з його матір`ю обговорювали питання спадщини. При цьому, позивач хотіла отримати 10000 дол. США «за заповіт», який у разі отримання грошей вона «віддасть», також вона сказала, що «скине до 8000 дол. США».

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.10.2020 року в справі №234/17511/19 (провадження №61-8215св20) вказано, що, як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України, до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував своє право на прийняття спадщини, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

У постанові Верховного Суду від 21.10.2021 року в справі №332/3796/19 (провадження №61-10896св21) зазначено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, першорядно, має стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.10.2022 року в справі №522/17925/16 (провадження №61-1122св22).

Колегія суддів зазначає, що свобода заповіту є фундаментальним принципом спадкового права, втім зазначений принцип не є безумовною підставою для задоволення вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки такий строк може бути визначений лише у випадку пропуску його з поважної причини. Інакше розуміння принципу свободи заповіту та поновлення пропущеного строку виключно з урахуванням цього принципу й без урахування інших причин пропуску строку на прийняття спадщини, які мають бути поважними, тобто такими, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення нотаріальних дій, знівелює приписи частини третьої статті 1272 ЦК України.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №694/1179/17.

Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема, у постановах від 09.06.2022 року в справі №369/1913/17 (провадження №61-12004св21), від 20.07.2022 року в справі №461/2565/20 (провадження №61-21209св21), про те, що свобода заповіту як принцип спадкового права, включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що вона не проживала із спадкодавцем та не знала про наявність заповіту, а нотаріус вчасно не вчинив дій щодо розшуку і повідомлення її як спадкоємця за заповітом, про існування заповіту їй стало відомо лише через три роки після смерті спадкодавця із письмового повідомлення від приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. №32/02-14 від 21.01.2022 року, яке остання отримала в січні 2022 року, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

У постанові від 15.04.2021 року у справі №591/1271/18 (провадження №61-195св21) Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту, за встановлених у цій справі обставин, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. За встановленими у цій справі обставинами у спадковій справі була наявна інформація про заповіт, проте нотаріус не виконала вимог статті 63 Закону України «Про нотаріат» та не вчиняла дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, не здійснила його виклик як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить про неналежне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Суди врахували, що позивач не є родичем спадкодавця, не проживав з ним, про існування заповіту дізнався лише на початку 2018 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, що підтвердив допитаний під час розгляду справи свідок, який знайшов заповіт спадкодавця серед його речей та особисто у 2018 році передав заповіт позивачу. Наведені обставини підтверджують поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, нотаріусом не вжито заходів щодо своєчасного повідомлення ОСОБА_1 про заповіт. Позивачу стало відомо про те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 лише 28.01.2022 року, після отримання повідомлення приватного нотаріуса Гадайчук Є.А., чого відповідачем не спростовано.

Відмовляючи в задоволенні позову судом не враховано, що показання свідка ОСОБА_7 , яка є сусідкою ОСОБА_2 та яка перебуває з нею у добрих стосунках, не можуть бути достатнім доказом підтвердження обізнаності позивача про складений на її ім`я заповіт. Вказані показання не узгоджуються з іншими показаннями допитаних свідків, які не змогли назвати джерело їх обізнаності та достовірно вказати про те, коли ОСОБА_1 стало відомо про складення на її ім`я заповіту спадкодавцем ОСОБА_3 .

За встановлених вище обставин, на переконання колегії суддів апеляційного суду, підстави пропуску строку для прийняття спадщини, зазначені ОСОБА_1 , слід визнати поважними.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати понесені у суді першої інстанції в розмірі 992,40 грн. та судові витрати понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 1488,60 грн., оскільки апелянтом помилково було сплачено судовий збір в суді апеляційної інстанції у більшому розмірі, 1610,40 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 03 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , - три місяці.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992,40 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції та 1488,60 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 травня 2023 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова