Справа №278/4083/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючого судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Коцюби О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 07.08.2021 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис №1275.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що під час спільного проживання зрозуміла, що вони з відповідачем не сумісні за своїми поглядами та характерами. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з січня 2022 року. Подальше спільне життя, примирення та збереження шлюбу позивач вважає не можливим.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 30.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

У матеріалах справи міститься заява представника позивача ОСОБА_3 про розгляд справи без їх участі, відповідно до змісту якої позивач позов підтримує.

Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, у якій також вказано, що відповідач позов у частині вимог про розірвання шлюбу визнає та просить задовольнити.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.08.2021 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) між сторонами зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №1275.

Позивач скористалась своїм правом та звернулась до суду з позовом у даній справі, наполягає на розірванні шлюбу.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, при цьому, останній повністю визнає позовні вимоги щодо розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги заяви сторін, суд вважає, що вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

У відповідності до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин третьої, четвертої статті 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Такі положення національного законодавства України відповідають ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Частиною 2 статті 112 цього кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, при цьому, відповідач погоджується на розірвання шлюбу, то, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.

З огляду на викладене, враховуючи доводи ОСОБА_1 , наведені у позові, а також визнання позовних вимог про розірвання шлюбу відповідачем у справі, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, відтак, розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивачки, так і відповідача, а збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, тому позов необхідно задовольнити.

Згідно з ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

У відповідності до абз.2 ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище, у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивач просить відновити своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Щодо вимоги позову про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 5000,00грн, суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 вказаної статті Кодексу).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне.

У матеріалах справи міститься копія договорупублічної оферти про надання правової (юридичної) допомоги (далі-Договір) відповідно до якого адвокатське бюро «Дмитра Щеглова», (далі Бюро) в особі керуючого адвоката Щеглова Дмитра Сергійовича, що діє на підставі Статуту, керуючись ст. 633, 634, 641, 644 Цивільного кодексу України, пропонує необмеженому колу фізичних осіб та юридичних осіб (далі Клієнт) укласти Договір про надання правової допомоги. Згодою з умовами цієї публічної оферти (акцепт) є оплата виставленого Бюро рахунку. У цьому випадку вважається, що Клієнт цілком та безумовно погоджуєтесь з усіма умовами нижчевикладеної публічної оферти (пропозиції), в повному обсязі і безумовно приймає її. У цьому випадку договір вважається укладеним, а Бюро таким, що прийняло на себе зобов`язання за Договором.

Клієнт доручає, а Бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову (юридичну) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором (п. 1.1 Договору).

Вартість правової (юридичної) допомоги складає 1000 грн за відпрацьовану адвокатом годину. Правову (юридичну) допомогу, Клієнт сплачує на підставі виставленого рахунку у безготівковій формі на розрахунковий рахунок Бюро. Сплата за рахунком є підтвердженням прийняття Клієнтом наданої правової (юридичної) допомоги в повному обсязі та без зауважень (п. 4.1, 4.2 Договору).

Також до позву долучено копію рахунку-фактури №1 від 14.12.2022, платником у якому зазначено ОСОБА_1 , та відповідно до якого АБ «Дмитра Щеглова» виконано роботи з представництва інтересів у суді з приводу розірвання шлюбу тривалістю 5 годин загальною вартістю 5 000,00 грн.

Разом з тим, як зазначено вище, умовами договорупублічної оферти про надання правової (юридичної) допомоги передбачено, що згодою з умовами цієї публічної оферти (акцепт) є оплата виставленого Бюро рахунку. Сплата за рахунком є підтвердженням прийняття Клієнтом наданої правової (юридичної) допомоги в повному обсязі та без зауважень.

Однак, доказів того, що позивачем було оплачено виставлений рахунок та тим самим акцептовано умови публічної оферти та прийнято надану правову (юридичну) допомогу, до позову не долучено.

Крім того, позивачем не додано детального опису робіт (наданих послуг), з якого було б можливо встановити зміст, обсяг та тривалість виконаних адвокатом робіт та наданих послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

На підставі вищевикладеного, за відсутності належних доказів укладення між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги та погодження гонорару адвоката, відсутності детального опису робіт (наданих послуг) та доказів оплати послуг адвоката, вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає, оскільки понесення таких витрат належними доказами не підтверджено.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 496,20 грн. Щодо судового збору в іншій частині (50%, 496,20 грн), судові витрати по справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст.104, 105, 110-115 СК України, ст.2-5, 10-13, 81, 141, 142, 206, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 07.08.2021 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис за №1275, - розірвати.

Після розірвання шлюбу відновити ОСОБА_1 її дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

У стягненні з відповідача на користь позивача 5000,00 грн витрат на правову допомогу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 496,20 грн судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 496,20 грн судового збору, сплаченого згідно з квитанцією АТ «Універсал Банк» №9Т6С-9К2В-8557-2РРТ від 12.12.2022 на суму 992,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Т.А.Воробйова