Справа № 463/4969/22 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С. В.
Провадження № 22-ц/811/3181/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Назар Х.Б.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника ПрАТ «Львів-ОРГРЕС» - Воробця С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

у липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі наказу № 06-К від 29 березня 2018 року прийнятий на роботу в Приватне акціонерне товариство «ЛьвівОРГРЕС» на посаду головного фахівця департаменту електротехнічного устаткування. Наказом № 07-К від 16 червня 2022 року його звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників. Стверджує, що відповідачем не дотримано вимог трудового законодавства при звільненні його з роботи, оскільки він не був належним чином повідомлений за два місяці про наступне вивільнення. Зазначає, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи, однак, йому іншої роботи не було запропоновано та не ознайомлено його з переліком всіх наявних та вакантних посад, як на момент попередження про звільнення, так і на момент самого звільнення. Вказує, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага у залишенні на роботі надається, зокрема, особам, в сім`ях яких немає інших працівників із самостійним заробітком, а він проживає разом з непрацездатною матір`ю та здійснює її утримання, а тому має переважне право на залишення на роботі відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України. Вважає, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Наголошує, що у зв`язку з незаконним звільненням з Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» підлягає стягненню на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 червня 2022 року по день поновлення на роботі.

З наведених підстав просить:

- визнати незаконним і скасувати наказ №07-к від 15.06.2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного фахівця відділу електричних захистів і електроавтоматики на підставі п.1 ст.40 КЗпП України;

-поновити ОСОБА_1 на посаді головного фахівця відділу електричних захистів і електроавтоматики Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС»;

-стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.06.2022 року по день поновлення на роботі, визначити податки і обов`язкові збори, що підлягають сплаті в дохід держави.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що реального вивільнення працівників на підприємстві не здійснювалось, інші відділи, що були в наказі на скорочення взагалі не ліквідовували, а з усіх працівників відділу електричних захистів і електроавтоматики звільненим з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України звільнили лише позивача, що, на його думку, пов`язано виключно з особистою неприязністю до нього керівництва підприємства. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 відповідно до ст. 42 КЗпП України мав переважне право перед іншими працівниками на залишення на роботі у зв`язку перебуванням на його утриманні непрацездатної матері, однак його було звільнено, незважаючи на те, що інші працівники відділу, які не мали переважного права на залишення на роботі, не були звільнені і продовжували працювати. Вважає, що суд першої інстанції не з`ясував чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, чи додержано вимог законодавства, що регулюють вивільнення працівника, зокрема, які є докази того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноваженим ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Вказує, що відповідачем порушено процедуру персонального повідомлення працівника про майбутнє вивільнення, оскільки повідомлення про майбутнє вивільнення не було вручено позивачу особисто під підпис, незважаючи на те, що 14 квітня 2022 року він перебував на робочому місці повний робочий день, а відтак, не було перешкод для повідомлення його належним чином про майбутнє вивільнення. Вважає, що ознайомлення працівників з наказами (розпорядженнями), повідомленнями, іншими документами роботодавця щодо їхніх прав та обов`язків допускається з використанням визначених у трудовому договорі засобів електронних комунікаційних мереж з накладенням удосконаленого електронного підпису або кваліфікованого електронного підпису, однак такі вимоги не дотримані відповідачем. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ПрАТ «Львів-ОРГРЕС» - Воробця С.І. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з введенням воєнного стану та зменшенню обсягів замовлень, відбулися істотні зміни в організації виробництва, внаслідок чого ліквідовано відділ електричних захистів та електроавтоматики, у якому працював позивач, що є підставою для звільнення позивача, яке відбулося з дотриманням гарантій, встановлених ст. 492 КЗпП України, в редакції, чинній на час звільнення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі ст. 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: вільний вибір виду діяльності; безплатне сприяння державними службами зайнятості у підборі підходящої роботи і працевлаштуванні відповідно до покликання, здібностей, професійної підготовки, освіти, з урахуванням суспільних потреб; надання підприємствами, установами, організаціями відповідно до їх попередньо поданих заявок роботи за фахом випускникам закладів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти; безплатне навчання безробітних нових професій, перепідготовку в закладах освіти або у системі державної служби зайнятості з виплатою стипендії; компенсацію відповідно до законодавства матеріальних витрат у зв`язку з направленням на роботу в іншу місцевість; правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи; правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності, а також забезпечення особам, які зазнали таких дій та/або бездіяльності, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення (без припинення працівником трудової діяльності на період розгляду скарги, провадження у справі), а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок таких дій та/або бездіяльності, на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником, або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, передбачених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст. 40 КЗпП України).

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник, або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, при звільненні у зв`язку зі скороченням чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства або уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 492 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідно до роз`яснень п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що наказом Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» № 06-к від 29 березня 2018 року ОСОБА_1 прийнято на роботу в департамент електротехнічного устаткування на посаду головного фахівця, що підтверджується копією трудової книжки серія НОМЕР_1 .

Наказом Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» від 14 квітня 2022 року № 03 «Про внесення змін у штатний розпис у зв`язку із скороченням посад» скорочено з 16 червня 2022 року наступні посади відділу електричних захистів і електроавтоматики: начальник відділу, головний фахівець - 3 посади, інженер 1 категорії - 1 посада, інженер 2 категорії - 1 посада. У зв`язку з реорганізацією діяльності та структури підприємства, з 16 червня 2022 року ліквідовано відділ електричних захистів і електроавтоматики.

Як вбачається зі змісту вищезазначеного наказу внесення змін у штатний розпис відбулося у зв`язку з фінансово-економічною ситуацією, що склалася на ринку інжинірингових послуг в Україні під час бойових дій внаслідок воєнної агресії російської федерації, враховуючи можливу структуру послуг, де підприємство може виступати як потенційний надавач послуг найближчий рік.

Пунктом 2 листа Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» від 14 квітня 2022 року № 200/72 ОСОБА_1 повідомлено про звільнення із займаної посади з 16 червня 2022 року у зв`язку з проведенням реорганізації на підприємстві шляхом скорочення посад та ліквідації структурних підрозділів.

19 квітня 2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 отримав лист Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» від 14 квітня 2022 року № 200/72, в якому його повідомлено про майбутнє вивільнення, що підтверджується копію конверта, в якому такий було на правлено на його адресу та витягом з офіційного сайту «Укрпошта» про відстеження поштового відправлення (а.с. 22-23).

Крім того, в заяві про видачу копій документів від 21 квітня 2022 року позивачем визнається факт отримання листа Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» від 14 квітня 2022 року № 200/72 19 квітня 2022 року.

Пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України передбачено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, а в подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжено.

Особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», визначаються Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.

Розпорядженням генерального директора Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» від 11 квітня 2022 року № 01 (далі - Розпорядження…) затверджено порядок обміну інформацією чи документами з працівниками товариства.

Пунктом 1.1 Розпорядження…передбачено, що у випадку відсутності працівника на робочому місці здійснювати доведення до відома змісту наказів, розпоряджень та інших документів працівнику з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти, месенджер чи за іншими контактними даними, про які він повідомив керівнику відповідного структурного підрозділу чи які зазначені в його особовій справі.

Відповідно до п. 1.3 Розпорядження…в необхідних випадках, доведення до відома змісту наказів, розпоряджень та інших документів працівнику з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку дублюється одночасним надісланням копій чи оригіналів документів засобами поштового зв`язку на поштову адресу працівника.

Факт доведення інформації або документів до відома працівника/від працівника у необхідних випадках фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома працівників (п. 1.4 Розпорядження…).

Протоколом про повідомлення працівника засобами електронного телекомунікаційного зв`язку від 14 квітня 2022 року, складеним на підставі Розпорядження…, підтверджується, що ОСОБА_1 доведено до відома інформацію, оформлену листом №200/72 від 14 квітня 2022 року, а саме, повідомлення про заплановане вивільнення, повідомлення про призупинення дії трудового договору, вимога щодо надання пояснення про причини відсутності на роботі в березні 2022 року, шляхом надсилання на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка належить ОСОБА_1 , о 16 год. 10 хв. 14 квітня 2022 року, а також шляхом надсилання фотокопії документа через використання месенджера Viber на номер телефону НОМЕР_2 , що вказаний в особовій справі ОСОБА_1 , о 16 год. 30 хв. 14 квітня 2022 року.

Законодавство України, чинне станом на 14 квітня 2022 року, не забороняло роботодавцю поряд з традиційним поштовим зв`язком використовувати для персонального повідомлення працівника про заплановане вивільнення засоби електронної комунікації.

У такому разі підтвердженням ознайомлення вважатиметься факт обміну відповідними електронними документами між роботодавцем та працівником, однак таке ознайомлення фіксується відповідним протоколом.

З огляду на те, що доведення до відома ОСОБА_1 повідомлення про заплановане вивільнення через використання месенджера Viber та електронної пошти саме 14 квітня 2022 року зафіксовано протоколом про повідомлення працівника засобами електронного телекомунікаційного зв`язку від 14 квітня 2022 року, в матеріалах справи наявний звіт про доставку листа на електронну пошту позивача, якою він користується, та яка також вказана ним, в тому числі і в позовній заяві, а також скріштоши переписки з месенджера Viber між ОСОБА_1 за його особистим номером телефону, що міститься в його особовій справі, вказаними ним, в тому числі і в позовній заяві, та ПрАТ «ЛьвівОРГРЕС» в особі генерального директора ОСОБА_3 , з яких вбачається, що ОСОБА_1 отримував в такий спосіб листи від відповідача, реагував та відповідав них, надсилаючи зворотні повідомлення, що в сукупності свідчить про те, що позивач отримав повідомлення про майбутнє вивільнення саме 14 квітня 2022 року, тобто більш ніж за два місяці до звільнення.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов висновку про те, що ПрАТ «ЛьвівОРГЕС» своєчасно та належним чином повідомило позивача про наступне вивільнення, а відтак, виконало вимоги ст. 492 КЗпП України щодо персонально попередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці до звільнення.

Згідно з штатним розписом та переліком працівників департаменту електротехнічного устаткування станом на 01 квітня 2022 року, затвердженим генеральним директором ПрАТ «ЛьвівОРГРЕС» 01 квітня 2022 року, департамент електротехнічного устаткування складається з адміністративного персоналу, відділу електрообладнання, відділу електричних захистів і електроавтоматики, відділ електричних станцій, а всього 18,5 штатних одиниць та 17 працівників.

Відділ електричних захистів і електроавтоматики складається з 6 штатних одиниць - начальника відділу, трьох головних фахівців, інженера I категорії та інженера II категорії, однак у відділі зайняті лише 4 посади, а саме: начальник відділу, головний фахівець, інженер I категорії, інженер II категорії, а також наявні 2 незайняті посади головного фахівця, які підлягають скороченню.

14 квітня 2022 року генеральним директором ПрАТ «ЛьвівОРГРЕС» затверджено новий штатний розпис та перелік працівників, згідно з яким підприємство складається з: Адміністративно-керівного персоналу, у якому 11,5 штатних одиниць та 13 працівників, департаменту електротехнічного устаткування, у якому 16,0 штатних одиниць та 16 працівників, котлотурбінного департаменту, у якому 10,5 штатних одиниць та 14 працівників, виробничої служби АСОУ з 3,0 штатними одиницями та 4 працівниками, господарського відділу, у якому 3,0 штатних одиниць та 3 працівників.

Відділ електричних захистів і електроавтоматики складається з 3 штатних одиниць - начальника відділу, головного фахівця та інженера II категорії. У відділі на зазначених посадах працюють 3 працівників, а саме: начальник відділу - ОСОБА_4, головний фахівець - ОСОБА_1 та інженер II категорії - ОСОБА_6.

Таким чином, станом на 14 квітня 2022 року, тобто на день повідомлення про наступне вивільнення працівників, у ПрАТ «ЛьвівОРГРЕС» відсутні вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачу.

Листом ПрАТ «ЛьвівОРГРЕС» від 04 травня 2022 року № 200/88, який отримано позивачем 09 червня 2022 року, додатково повідомлено ОСОБА_1 про те, що на підприємстві немає вакантних посад.

16 червня 2022 року, тобто в день звільнення з роботи ОСОБА_1 , генеральним директором ПрАТ «ЛьвівОРГРЕС» затверджено новий штатний розпис та перелік працівників, згідно з яким в порівнянні з попереднім штатним розписом від 14 квітня 2022 року, в департаменті електротехнічного устаткування зменшено кількість штатних одиниць з 16.0 до 11,5, а кількість працівників скорочено з 16 до 12, зокрема, за рахунок ліквідації відділу електричних захистів та електроавтоматики, а також скорочення 1,5 штатних одиниць відділу електричних станцій.

Згідно з штатним розписом та переліком працівників департаменту електротехнічного устаткування станом на 01 липня 2022 року, затвердженим генеральним директором ПрАТ «ЛьвівОРГРЕС» 01 липня 2022 року, департамент електротехнічного устаткування складається з адміністративного персоналу, відділу електрообладнання та відділу електричних станцій, а всього 11,5 штатних одиниць та 12 працівників.

Довідкою Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» від 26 липня 2022 року № 200/164 підтверджується, що у зв`язку з відсутністю будь-яких вакантних посад на підприємстві в період з 02 квітня 2022 року по 26 липня 2022 року ПрАТ «ЛьвівОРГРЕС» не здійснювало прийняття на роботу працівників за трудовим договором.

Отже, у Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» відбулися зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату працівників, в результаті чого ліквідовано відділ електричних захистів і електроавтоматики департаменту електротехнічного устаткування з трьома штатними одиницями та скорочено 1,5 штатні одиниці відділу електричних станцій.

За вимогами частини третьої статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відтак, нормами трудового законодавства не передбачено здійснення судом перевірки доцільності скорочення працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб`єкта господарювання та не є предметом доказування у судових спорах.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 415/5022/18 (провадження №61-13980св19).

Наказом Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» № 07-к від 15 червня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 16 червня 2022 року у зв`язку зі скороченням посади на підставі наказу про внесення змін у штатний розпис, повідомлення про заплановане вивільнення від 14 квітня 2022 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» відбулося скорочення штату працівників, про що позивача було завчасно попереджено, більше ніж за два місяці до звільнення, враховуючи те, що ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність вакантних посад на підприємстві, які могли бути запропоновані ОСОБА_1 , як на момент повідомлення про наступне вивільнення, так і протягом всього періоду до звільнення позивача з роботи, у зв`язку чим було неможливо запропонувати перевести його за згодою на іншу роботу, що свідчить про законність звільнення працівника з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та дотримання передбаченого КЗпП України порядку звільнення.

Доводи апеляційної скарги, про те, що відповідачем порушено його переважне право на залишення на роботі, не заслуговують на увагу, оскільки переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення працівників однорідних професій та посад, а у цьому випадку мало місце скорочення усього структурного підрозділу відповідача за відсутності на підприємстві вільних вакансій, які могли б бути запропоновані звільненим працівникам, в тому числі і позивачу.

Покликання апелянта на те, що реального вивільнення працівників на підприємстві не здійснювалося, а на роботі залишилися інші працівники, які працювали з ним у відділі, а саме, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , спростовуються матеріалами справи, оскільки з штатних розпису, затвердженого 16 червня 2022 року, тобто на день звільнення позивача в департаменті електротехнічного устаткування Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» зменшено кількість штатних одиниць за рахунок ліквідації відділу електричних захистів та електроавтоматики з 3 штатними одинцями та скорочення 1,5 штатних одиниць відділу електричних станцій.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 , як на момент попередження про наступне вивільнення, так і на час звільнення позивача, не був працівником відділу електричних захистів та електроавтоматики, а працював на посаді начальника відділу електрообладнання департаменту електротехнічного устаткування Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС», в якому не відбулося скорочення штатних одиниць.

На день звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, інші працівники відділу електричних захистів та електроавтоматики - начальник відділу ОСОБА_4 та інженер II категорії ОСОБА_6. перебували у відпустці до 30 червня 2022 року відповідно до наказів Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» № 39 від 16 травня 2022 року та № 93 від 16 травня 2022 року, а відтак, відповідно до вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України не могли бути звільненні у період перебування у відпустці.

В списку працівників Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» відсутній працівник ОСОБА_4 згідно з штатним розписом на день звільнення позивача, а ОСОБА_6 звільнено з роботи з 30 червня 2022 рокувідповідно до наказу Приватного акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС» від 29 червня 2022 року № 09-к, що спростовує доводи апелянта про те, що на підприємстві не відбулося реального скорочення штату працівників.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.03.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк