Номер провадження: 22-ц/813/5873/23
Справа № 1519/7215/2012
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

02.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Заїкіна А.П.

суддів Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

вивчивши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року у справі за позовною заявою ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» в солідарному порядку заборгованість в сумі 35 039,57 доларів США, що еквівалентно 279 941,64 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» судовий збір у розмірі 1 399,70 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» судовий збір у розмірі 1 399,70 гривень (а. с. 99-101).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 06 квітня 2023 року було подано апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року разом із заявою про поновлення пропущеного строку.

В заяві про поновлення пропущеного строку ОСОБА_3 посилається на те, що судових повісток про слухання справи вона не отримувала, про існування оскаржуваного рішення вона дізналася лише 27.03.2023 року, рішення суду вона не отримувала.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» з 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України.

Підпунктом 13 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року, на яке подана апеляційна скарга, ухвалено до набрання чинності ЦПК України (2017 року). Тому, підлягає оскарженню у строки, передбачені статтею 294 ЦПК України (2004 року).

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України (2004 року) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Встановлено, що апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року ОСОБА_1 оскаржила 06 квітня 2023 року одночасно з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті статтею 126 ЦПК України передбачено право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями, встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Матеріали справи містять рекомендовані поштові повідомлення на ім`я ОСОБА_1 , з яких вбачається, що вона неодноразово сповіщалася про розгляд справи в суді першої інстанції на 14.11.2012 р., 21.01.2013 р., 05.03.2013 р., 09.04.2013 р., 16.05.2013 р., 18.07.2013 р. (а. с. 50, 52, 70, 86, 87, 88, 95).

Крім того, в матеріалах справи містяться рекомендоване поштове повідомлення на ім`я ОСОБА_1 щодо вирішення питання про заміну сторони її правонаступником (а. с. 137) та рекомендоване поштове повідомлення разом із конвертом на ім`я ОСОБА_1 з відміткою про відмову від отримання (а. с. 174-175).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів зазначає, що вказані причини пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки апелянту було відомо про розгляд справи та про наявність оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що:

«вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року);

«одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Отже враховуючи, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси було ухвалено 18 липня 2013 року, а з апеляційною скаргою апелянт звернулась лише 06 квітня 2023 року, тобто майже через 10 років, сповіщення апелянта про розгляд справи, колегія суддів не вбачає підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, з підстав викладених в клопотанні про поновлення строку.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням положень ст. 358 ЦПК України, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження у даній справі слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 357, 358 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року у справі за позовною заявою ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Судді Одеського апеляційного суду: А.П. Заїкін

О.В. Князюк

С.О.Погорєлова