Справа № 756/4914/21
Провадження № 2/756/318/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2023 року місто Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідачів - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення від права на спадкування,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування. На обґрунтування позовних вимог зазначила, вона є дружиною ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 06.11.1983. Відповідач ОСОБА_4 є матір`ю її чоловіка. Ні позивач, ні її покійний чоловік дітей не мали. ОСОБА_6 був інвалідом дитинства з діагнозом сколіоз І ступеня з деформацією грудної клітини, викривлення хребта, стоп, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 27.07.2009, пенсійним посвідченням від 21.10.2009 та випискою з історії хвороби. У 2019 році ОСОБА_6 почав себе погано почувати, у результаті обстежень йому було встановлено діагноз парез лівої половини гортані, хронічне легеневе серце на тлі травматичної деформації грудної клітини. У період з 29.07.2019 по 06.08.2019 ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в Київській клінічній лікарні №8, що підтверджується випискою з медичної карти хворого від 06.08.2019. Незважаючи на лікування хвороба прогресувала. У 2020 році чоловіку було поставлено діагноз легенева гіпертензія 3, асоційована із захворюванням легенів і гіпоксією, ХОЗЛ, пневмофіброз з наявністю кістоподібних вогнищ на фоні вираженої деформації грудної клітки, хронічне легеневе серце, постійна форма фібріляції передсердь. Через тяжку хворобу, що згодом стала причиною смерті, він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував постійного догляду. Позивачка одноособово надавала необхідний догляд чоловіку, допомагала матеріально, оплачувала комунальні послуги, несла інші витрати по догляду та на лікування, а згодом і поховала свого чоловіка за власні кошти. Відповідач ОСОБА_4 жодного разу не провідавала сина ОСОБА_6 в лікарні, не допомагала по догляду за ним. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер від ішемічної хвороби серця: гострого інфаркту міокарда та хронічного обструктивного захворювання легень. До складу спадщини після померлого входить земельна ділянка, площею 0,0935 га, яка знаходиться в садово-городному товаристві «Десна» Крехаївської сільської ради Чернігівської області, з цільовим призначенням для ведення садівництва та 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що земельна ділянка була нажита як спільне майно подружжя, а ордер на квартиру отримувала позивач та її матір, ще до знайомства з померлим, але її чоловік взяв участь у приватизації даної квартири, оскільки був прописаний в ній. Позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори як дружина спадкодавця, де їй стало відомо, що відповідачка теж звернулась з заявою про прийняття спадщини та у подальшому відмовилась від прийняття спадщини на користь своєї доньки ОСОБА_5 . Відповідач була зобов`язана та мала можливість допомагати як матеріально, фізично та морально своєму сину, який був інвалідом дитинства, але свідомо ухилялися від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки, байдуже ставилась до хворобливого стану, а тому має бути усунута від права на спадкування. Відповідач та її донька не приймали ніякої участі у покращенні становища спадкодавця, не переймалились його життям і здоров`ям, не надавали йому жодної допомоги.

Ухвалою суду Оболонського районного суду м. Києва від 17.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження.

01.06.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти заявлених вимог та просить відмовити задоволенні позову, серед іншого, з тих підстав, що мати померлого не ухилялась від надання допомоги своєму сину ОСОБА_6 , позивачці від її через ОСОБА_7 було перераховано близько 20000,00грн. Крім того, вона сама потребувала допомоги, при цьому, син не звертався до неї за наданням допомоги.

18.06.2021 на адресу суду надійшли пояснення відповідача ОСОБА_4 , яка зазначила, що є матір`ю померлого ОСОБА_6 та постійно мешкала в Кіровоградський області, с. Тишківка. Її син постійно мешкав зі своєю дружиною ОСОБА_1 у місті Києві. За життя сина вони тісно спілкувались, відпочивали. На протязі свого життя син ніколи не мав тяжких хвороб та не перебував у безпорадному стані, також не мав скрутного матеріального становища. Незважаючи на вроджену часткову легеневу недостатність весь час ОСОБА_6 вів активний спосіб життя. У вересні 2020 року у сина загострилась легенева недостатність. При цьому, він ніколи не звертався до неї за матеріальною чи будь-якою іншою допомогою, але незважаючи на це, вона передала грошові кошти через свого онука ОСОБА_7 у розмірі близько 20000,00грн. на придбання апарату кисневої концентрації. Ці гроші були перераховані на карту дружини сина ОСОБА_1 . Коли стан здоров`я сина погіршився на початку листопада 2020 року вона приїхала в м. Київ допомагати по догляду за хворим. При цьому, він з труднощами, але міг ходити по квартирі (у ванну, туалет, на кухню). Відповідач просить врахувати її вік 82 роки і караннинні обмеження в Україні щодо неприбуття особисто до суду.

24.06.2021 до суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 09.08.2021 у Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори витребувано належним чином завірені копії спадкової справи №1085/2020 щодо майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21.08.2021 на адресу суду від Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшли належним чином завірені копії спадкової справи № 1085/2020 щодо спадкового майна померлої ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 29.11.2021 задоволено клопотання ОСОБА_1 , до участі у справі залучено ОСОБА_5 у якості співвідповідача.

09.02.2022 представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Філіповською В.В. через канцелярію суду подано заяву про збільшення позовних вимог, до якої додано докази направлення її копії іншим учасникам справи.

09.02.2022 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Фогеля В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, в якому зокрема, зазначено, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені належними доказами. До позову не додано належних та допустимих доказів, які беззаперечно підтверджувати б обставини, якими обгрунтовано відповідні вимоги позивача.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2022 задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Філіповської В.В. про збільшення позовних вимог, яка фактично є заявою про зміну предмету позову, та прийнято до розгляду.

Протокольною ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26.10.2022 року підготовче провадження по цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення від права на спадкування було закрито, призначено справу до розгляду по суті.

Допитана в судовому засіданні 22.02.2023 в якості свідка ОСОБА_8 суду показала, що вона з 1976 року мешкає по сусідству на одній площадці з позивачкою ОСОБА_1 . Приблизно у 1983-1984 роках ОСОБА_1 одружилась з ОСОБА_6 . Протягом 2019-2020 років була декілька разів у них вдома, ОСОБА_6 до них на кухню ніколи не виходив, перебував у кімнаті, і як пояснювала їй позивачка, він хворіє і йому погано. Лікарів у них дома не бачила. Вона ніколи не бачила у квартирі позивачки матері чи сестри померлого, про них нічого не чула.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Філіповська В.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвокат Фогель В.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, вислухавши пояснення учасників судового провадження по справі, покази свідків, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.206 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 04.12.2020 Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.77 том 1).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час смерті ОСОБА_6 була його дружиною, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 06.11.1983, виданого Тишківською с/радою Добровеличківського району Кіровоградської області (а.с.71 том 1).

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6 .

Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сестрою ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 14.10.1963 та свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_4 від 29.02.1984, повторно видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с. 31-34 том. 2).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на спадкове майно та Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 1085/2020 (а.с. 1-35 том 2).

За приписами ст. 1217 Цивільного Кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1261 ЦК України,у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст. 1274 ЦК України).

Частина перша статті 1268 ЦК України регламентує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як убачається з матеріалів спадкової справи №1085/2020, в установлений законом строк позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 звернулися до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . При цьому, ОСОБА_4 відмовилась від прийняття спадщини на користь своєї доньки, сестри померлого ОСОБА_5 .

Приписами ч.5 ст.1224 ЦК України, на яку посилається позивач у своєму позові як на підставу його пред`явлення, передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі і тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині. А також на осіб, на користь яких зроблено відповідальний відказ.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Виходячи зі змісту указаної норми закону та відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

У своїй постанові від 26 квітня 2021 року у справі № 569/12523/16-ц Верховний Суд зазначив, що у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд має встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

Безпорадний стан - це стан особи при якому в зв`язку з літнім віком, тяжким захворюванням або каліцтвом особою не може фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та турботи.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в ухвалі суду від 15 травня 2017 року у справі № 440/48/16-ц.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 209/4512/14-ц).

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 521/20849/16, від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц, від 29 квітня 2020 року у справі № 520/5083/16-ц.

Згідно із довідки до акту огляду МСЕК серії КА-2 № 013379, ОСОБА_6 був інвалідом дитинства, безстроково (а.с.73 том.1).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 710 від 17.11.2020, довідки про причину смерті від 17.11.2020, причиною смерті ОСОБА_6 була ішемічна хвороба серця: гострий інфаркт міокарда передньої стінки лівого шлуночка. Хронічне обструктивне захворювання легенів (а.с.74 том. 1).

При житті ОСОБА_6 проходив комп`ютерну томографію органів грудної клінити, відповідно до заключення якої від 25.07.2019 було встановлено КТ-признаки консолідації легеневої тканини правого легкого, ознаки пневмофиброза з наявнісю кистоподібних участків на фоні вираженої деформації грудної клітини (а.с.94 том 1).

Відповідно до заключення лікаря отоларинголога від 27.07.2019 ОСОБА_6 було встановлено діагноз парез лівої половини гортані (а.с.90 том 1).

У період з 29.07.2019 року по 06.08.2019 року ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 8, що підтверджується випискою з медичної карти хворого від 06.08.2019 (а.с.92 том 1).

Відповідно до консультативного висновку № від 09.10.2020 ОСОБА_6 встановлено діагноз легенева гіпертензія група 3, асоційована із захворюванням легенів і гіпоксією, ХОЗЛ, пневмофіброз з наявністю кістоподібних вогнищ на фоні вираженої деформації грудної клітки.ДН ІІ ст. Хронічне легеневе серце. Постійна форма фібріляції передсердь, тахісистолічний варіант. СН ІІ А ст.ФК ІІІ за ВООЗ (а.с. 97 том 1).

Допитана в судовому засіданні 22.02.2023 в якості свідка ОСОБА_8 суду показала, що вона з 1976 року мешкає по сусідству на одній площадці з позивачкою ОСОБА_1 . Приблизно у 1983-1984 роках ОСОБА_1 одружилась з ОСОБА_6 . Протягом 2019-2020 років була декілька разів у них вдома, ОСОБА_6 до них на кухню ніколи не виходив, перебував у кімнаті, і як пояснювала їй позивачка, він хворіє і йому погано.

Як встановлено при розгляді справи, ОСОБА_6 при житті, дійсно, мав ряд захворювань, що підтверджується відповідними медичними документами. У той же час стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що останній перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги у зв`язку із своїм станом здоров`я.

Надані позивачкою письмові докази жодним чином не підтверджують факт перебування ОСОБА_6 у важкому стані, що свідчило б про безпорадність такого стану, а також той факт, що останній потребував сторонньої допомоги, у тому числі допомоги своєї матері та сестри.

Також слід зазначити, що жоден з наданих суду медичних документів не містить лікарського висновку про стан здоров`я ОСОБА_6 , відповідно до якого він потребував стороннього допомоги, у зв`язку з перебуванням у безпорадному стані.

Наведене вище дає можливість зробити висновок про те, що позивачем не доведено наявність підстав для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України, що давали б підстави вважати, що ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги.

Що стосується посилання позивачки на те, що відповідачі умисно ухилялися від надання допомогу ОСОБА_6 , то слід зазначити наступне.

Як встановлено при розгляді справи, відповідачі проживають у Кіровоградській області.

Як зазначала у своїх поясненнях ОСОБА_9 , вона передавала грошові кошти через свого онука ОСОБА_7 у розмірі близько 20000,00грн. на придбання сину апарату кисневої концентрації, вказані грошові кошти були перераховані на карту дружини сина ОСОБА_1 , у підтвердження чого долучено квитанції. Крім того, ОСОБА_9 повідомила, що коли стан здоров`я сина погіршився на початку листопада 2020 року вона приїхала в м. Київ допомагати по догляду за хворим. Про що, не заперечувала позивач.

Таким чином судом встановлено, що померлому надавали допомогу під час його лікування як позивач так і відповідач.

Слід зазначити, що при розгляді справи стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 звертався за допомогою до матері та сестри, а останні на його звернення таку допомогу не надавала.

Згідно вимог діючого законодавства ухилення особи від надання допомогу спадкодавцеві, який потребував цієї допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Позивач не надав переконливих та об`єктивних доказів на підтвердження того, що померлий ОСОБА_6 звертався до відповідачів з проханням про допомогу, догляд та утримання. Крім того, позивач не надав переконливих та об`єктивних доказів на підтвердження факту ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцю, а саме доказів, які б підтверджували їх винну поведінку, яка б свідчила, що спадкодавець дійсно потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідачів у зв`язку із безпорадним станом, звертався за допомогою до відповідачів, а останні відмовили у наданні такої допомоги.

Отже, відповідачі не вчинили умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позивач, не надав суду будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_6 , а також доказів того, що ОСОБА_6 не мав можливості сам собі забезпечити умови життя, потребував постійного стороннього догляду, допомоги та піклування. Не надано також доказів того, що ОСОБА_6 звертався за допомогою до відповідачів і йому було відмовлено в наданні допомоги. Посилання сторони позивача носять характер припущень, сам по собі факт того, що ОСОБА_6 був інвалідом з дитинства та хворів, не свідчить про те, що він перебував у безпорадному стані.

Враховуючи викладене вище, підстав для усунення відповідачів від права на спадкування, у суду немає, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 2-5, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення від права на спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

1. Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 );

2. Відповідач - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: невідомо).

3. Відповідач - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: невідомо).

Дата складення повного рішення - 24.04.2023.

Суддя М.М. Ткач