№ 207/3149/14-ц
№ 2/207/8/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Подобєд О.К.

при секретарі Пильовій І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою суду від 28.05.2020 року було замінено позивача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор».

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 31.10.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8/2007/980-МК43/25Е, згідно якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 25000 гривень на споживчі потреби, строком до 20.10.2009 року, зі сплатою 30% річних за користування кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів. Відповідач ОСОБА_1 не виконував своїх обов`язків за кредитним договором, через що станом на 12.06.2014 року виникла заборгованість у розмірі 51706,12 грн., яка складає: заборгованість за кредитом 15580,35 грн.; заборгованість за відсотками 21813,91 грн.; пеня 4963,30 грн.; штрафи 9348,55 грн., що підтверджено розрахунком. У забезпечення виконання зобов`язання позичальника перед Банком, 31.10.2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки б/н (далі - Договір поруки), відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі як солідарні боржники. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 51706,12 грн., яка складає: заборгованість за кредитом 15580,35 грн.; заборгованість за відсотками 21813,91 грн.; пеня 4963,30 грн.; штрафи 9348,55 грн.

Представник позивача підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити. Згодом надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач-1 ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про поважні причини неявки суду не повідомили.

Відповідачка-2 ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. Зазначили, що спірні правовідносини, які виникли між ОСОБА_2 та Банком ґрунтуються на договорі поруки від 31.10.2007 року. У зазначеному договорі поруки встановлений порядок виконання зобов`язань поручителем, а саме: поручитель має виконати свої зобов`язання за договором протягом трьох днів тільки після отримання повідомлення банку. Однак, відповідно до норм договору, діям поручителя повинні передувати дії кредитора стосовно повідомлення поручителя. Свої зобов`язання за договором поруки ПАТ КБ «Надра» не виконав, належних та допустимих доказів повідомлення поручителя, передбачених договором, банк не надав. З позовними вимогами, які стосуються стягнення боргу з ОСОБА_2 , як з поручителя, солідарно з ОСОБА_1 , не погоджуються, оскільки вважають поруку припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу з поручителя ОСОБА_2 . Згодом надали суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що 31.10.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем-1 ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8/2007/980-МК43/25Е. Відповідно до умов договору, Банк надав відповідачу-1 кредитні кошти в сумі 25000 гривень на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути кошти Банку до 20.10.2009 року зі сплатою 30% річних за користування кредитом (п.п.1.1-1.3 Кредитного договору).

Згідно п.8.2, п.8.3 Кредитного договору, за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. За порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 25% від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати відсотків.

Сторонами Договору погоджено графік платежів (т.1 а.с.9).

31.10.2007 року ОСОБА_1 отримав від Банку 25000,00 гривень, що підтверджується копією заяви на видачу готівки (т.1 а.с.12).

Однак ОСОБА_1 не виконував своїх обов`язків за кредитним договором, через що станом на 12.06.2014 року виникла заборгованість у розмірі 51706,12 грн., яка складає: заборгованість за кредитом 15580,35 грн.; заборгованість за відсотками 21813,91 грн.; пеня 4963,30 грн.; штрафи 9348,55 грн., що підтверджено розрахунком (т.1 а.с.3-6).

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (ч.1 ст. 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст. 553 ЦК України).

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.

У забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №8/2007/980-МК43/25Е, 31.10.2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 його боргових зобов`язань за вищевказаним кредитним договором в повному обсязі як солідарні боржники (т.1 а.с.10-11).

Згідно п.2.1-п.2.4 Договору поруки, кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій частині). Поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по цьому Договору, не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобов`язань і необхідності їх виконання поручителем. У повідомленні повинно бути визначено розмір невиконаних позичальником зобов`язань, а також розрахунок суми штрафних санкцій, що необхідно сплатити. Повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом чи надано особисто поручителю.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, не є строком, встановленим у договорі поруки, оскільки останній визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. З огляду на цей висновок слід застосувати припис, викладений у реченні другому частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах, викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11, від 10 квітня 2019 року у справі №604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі №523/8249/14-ц, від 03 липня 2019 року у справі №1519/2-3165/11, від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц.

Зазначений шестимісячний строк є преклюзивним, тобто, його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак, і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Разом з тим, з відповідним позовом про стягнення кредитної заборгованості з поручителя кредитор може звернутися протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 березня 2019 року по справі №200/15135/14-ц.

В своїх запереченнях ОСОБА_2 посилається, зокрема на те, що за період з 31.10.2007 року (момент укладання договору поруки) до теперішнього часу, вона, як поручитель, не отримувала від позивача жодного листа (претензії), а тому відсутні підстави для задоволення пред`явлених до неї позовних вимог.

Згідно п.2.1. договору поруки № б/н від 31.10.2007 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 8/2007/980-МК43/25Е, Кредитор набуває право вимагати від Поручителя виконання зобов`язання, що витікає із Кредитного договору при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання Позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконанні, а також при умові обов`язкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання Позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Проте, у матеріалах даної справи, відсутні будь-які докази направлення ВАТ КБ «Надра» на адресу ОСОБА_2 повідомлення з вимогою виконати зобов`язання ОСОБА_1 в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За таких обставин, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, зокрема, направлення позивачем на адресу ОСОБА_2 повідомлення з вимогою виконати зобов`язання ОСОБА_1 в цілому (або в тій чи іншій його частині), суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором пред`явлених до ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

04.03.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL2N79737, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами (т.1 а.с.151-153).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до вимог ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Ухвалою суду від 28.05.2020 року було замінено позивача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор».

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 51706,12 грн., яка складає: заборгованість за кредитом 15580,35 грн.; заборгованість за відсотками 21813,91 грн.; пеня 4963,30 грн.; штрафи 9348,55 грн., що підтверджено розрахунком.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 8/2007/980-МК43/25Е від 31.10.2007 року у розмірі 51706,12 грн., а в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 відмовити.

Задовольняючи позов частково, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 517,00 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 611, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 81, 89, 133, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» () заборгованість за кредитним договором № 8/2007/980-МК43/25Е від 31.10.2007 року у розмірі 51706 (п`ятдесят одна тисяча сімсот шість) гривень 12 копійок, яка складає: заборгованість за кредитом 15580,35 грн.; заборгованість за відсотками 21813,91 грн.; пеня 4963,30 грн.; штрафи 9348,55 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» () понесені судові витрати: 517 (п`ятсот сімнадцять) гривень 06 копійок судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Подобєд О.К.