Справа № 182/2715/21
Провадження № 2/0182/849/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.03.2023 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря: Нагаєвої Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Нікополя за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,-

ВСТАНОВИВ:

28.04.2021 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 07.10.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 50000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У порушення ст.ст. 526,527,530,1054 ЦК України та умов Договору ОСОБА_3 зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконував.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Згідно ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 608,1218,1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців. Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідачі по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України - кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

На виконання вимог зазначених норм, позивачем 19.05.2020 року була направлена претензія кредитора до Другої нікопольської державної нотаріальної контори.

29.05.2020 року позивачем отримано відповідь Другої нікопольської державної нотаріальної контори, згідно якої спадкоємці після смерті ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа була заведена на підставі претензії кредитора.

15.01.2021 року до спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було направлено лист - претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але безрезультатно.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 07.10.2011 року становить 16756,57 грн., яка складається з: 16756,57 грн. - заборгованість за тілом кредита.

Враховуючи викладене, просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість у розмірі 16756,57 грн. за кредитним договором № б/н від 07.10.2011 року та понесені судові витрати у розмірі 2270 грн. 00 коп.

Ухвалою про відкриття провадження від 29.06.2021 року вказану позовну заяву прийнято до свого провадження та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, відповідачу був наданий строк 5 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

31.08.2022 року на адресу суду від ОСОБА_1 подано відзив на позов банку про стягнення з неї та ОСОБА_2 заборгованості (а.с.167-169), згідно якого відповідач просив поновити строк для подання відзиву, визнавши причини пропуску такого строку поважними, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Зазначає, що ні вона ні її чоловік, ОСОБА_2 не зверталися до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не отримували відповідні свідоцтва про право на спадщину, оскільки на момент смерті у ОСОБА_3 не було особистого майна. Також вказує, що позивачем було пропущено строки звернення до суду з даним позовом, оскільки нею було проінформовано банк про смерть ОСОБА_3 ще у 2019 році, а претензію надіслано лише 19.05.2020 року, тобто після встановленого ч. 3 ст. 1281 ЦК України 6-місячного строку звернення з цими вимогами.

В матеріалах справи мається відповідь на відзив (а.с.187-190), подана представником позивача Меркуловою В. В. до суду 21.09.2022 року, згідно якої представник позивача посилається, що строк пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців не пропущено, оскільки банк заявив претензійні вимоги до спадкоємців боржника шляхом направлення 19.05.2020 року претензії кредитора до Другої нікопольської державної нотаріальної контори не після, а ще до видачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину.Також зазначає, що за матеріалами справи станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком складає 16756,57 грн., тому не викликає сумнівів, що звичайні побутові речі як спадок вартують не менше ціни позову.

Ухвалою суду від 23.03.2023 року закрито підготовче провадження по справі; призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без участі представника (а.с.155).

23.03.2023 року відповідачі надали на адресу суду заяви, в яких просить розглядати справу без їх участі, позовні вимоги не визнають та просять в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 07.10.2011 року ОСОБА_3 підписав Заяву № б/н у Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач. Позичальником ОСОБА_3 отримано кредит у розмірі 50 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.29).

Як вбачається з Заяви №б/н від 07.10.2011 року (а.с.29 на звороті), ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що дана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у Заяві. ОСОБА_3 ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банка, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Визнання угоди є факт користування картрахунку та використання кредитних коштів.

У порушення умов договору ОСОБА_3 зобов`язання належним чином не виконав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.60).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с.12-13), заборгованість ОСОБА_3 за спірним договором визначена позивачем в розмірі 16756,57 грн., яка складається з: 16756,57 грн. - заборгованість за тілом кредиту.

Позивач 19.05.2020 року направив претензію кредитора до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори (а.с.59), в якій просив повідомити чи заводилась спадкова справа після померлого боржника ОСОБА_3 , включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину.

Суд зазначає, що вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця.

З`явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Враховуючи викладене суд зазначає, що у даній справі претензія кредитора до нотаріальної контори була надіслана у строки, передбачені приписами ч. 2,3 ст. 1281 ЦПК України, що діяли в редакції станом на 01.10.2014 року (тобто до викладення вказаних частин в редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 року) та у період часу пред`явлення кредитором спадкодавця до спадкоємців, а саме ч. 3 ст. 1281 ЦПК України, а тому посилання відповідачів на пропуски строків банком пред`явлення претензії суд до уваги не приймає, з огляду на вказане.

Згідно відповіді на претензію від 22.05.2020 року за вих. № 853/01-16, Друга Нікопольська державна нотаріальна контора повідомила, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 раніше було відкрито спадкову справу № 118/2019 на підставі заяви-претензії АТ «Альфа-банк», на день відкриття спадкової справи і на сьогоднішній день відомості про коло спадкоємців, про наявність спадкового майна, його склад, місцезнаходження та вартість у нотаріуса відсутні. При зверненні спадкоємців боржника претензія буде доведена до відома.

Позивачем було направлено лист-претензія відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за місцем реєстрації (а.с.62,63), які залишені без реагування.

З копії спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , який на момент смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що надійшла на запит суду (а.с.116-151), вбачається наступне. 01.04.2019 року Другою державною нотаріальною конторою зареєстровано претензію кредитора Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (а.с.118). Вказане також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину № 55682415 від 01.04.2019 року (а.с.138 зворот). 22.05.2020 року Другою державною нотаріальною конторою зареєстровано претензію кредитора Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.144 зворот). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 55682415 від 01.04.2019 року (а.с.144 зворот), щодо ОСОБА_3 інформація відсутня.

З копії Заяви № б/н від 07.10.2011 року вбачається, що на момент її підписання ОСОБА_3 проживав за адресою - АДРЕСА_1 (а.с.29). Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно адресних довідок, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.95-96). Згідно копії паспорту ОСОБА_2 , останній прописаний за адресою - АДРЕСА_1 (а.с. 73). Згідно копії паспорту ОСОБА_1 , остання прописана за адресою - АДРЕСА_1 (а.с.76).

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст.ст. 1218, 1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені в статті 1219 ЦК України.

У ст.1219 ЦК України закріплено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконано іншою особою.

У абз. 2 п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 зазначено наступне. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Згідно ч.2.ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч.1ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені в ч.ч.3,4 ст. 1268, ст.1269 ЦК України. Так, згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом із тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, в розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Зазначені вище норми підлягають застосуванню за умови, що відповідач є спадкоємцем боржника. Проте позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями померлого ОСОБА_3 .

Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та за життя ОСОБА_3 були зареєстровані та проживали за однією адресою, однак доказів фактичного проживання відповідачів із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини суду надано не було.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах кожної держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Крім того, реєстрація відповідачів та позичальника за адресою: АДРЕСА_1 не є безумовним доказом того, що відповідачі проживали разом з ОСОБА_3 та є особами, які відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц.

Позивачем не надано жодного доказу, що відповідачі на час відкриття спадщини проживали разом з позичальником, що відповідачі є спадкоємцями померлого, щодо прийняття спадщини відповідачами.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що відповідачі є спадкоємцями ОСОБА_3 та прийняли спадщину після його смерті позивачем не надано, як і доказів на підтвердження наявності будь-якого майна у позичальника ОСОБА_3 , яке могло би бути успадковане. Сам факт реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є спадкоємцями та прийняли після померлого спадщину.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.

Так як позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, то не підлягає стягненню з відповідачів на його користь сплачений ним судовий збір, що відповідає положенням ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12,13,76-78,81,89, 141, 259,263-265,268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. В. Рунчева