Справа № 161/742/23
Провадження № 2/161/1162/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Октисюк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Стретович І.С. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 серпня 2021 року між ним та відповідачами укладено договір позики, відповідно до якого передав відповідачам в борг грошові кошти в розмірі 238 876 гривень, що еквівалентно 8900 доларів США по курсу на день укладення договору 26,84 гривні за один долар США. Умовами договору сторони погодили повернення позики за наступним графіком: до 31 грудня 2021 року - 104 676 гривень, що еквівалентно 3900 доларів США, до 31 квітня 2022 року 80520 гривень, що еквівалентно 3000 доларів США, до 31 грудня 2022 року 53680 гривень, що еквівалентно 2000 доларів США. Проте, станом на 13.01.2023 позика не повернута. Також вказує, що умовам договору позики було погоджено повернення коштів в доларах США в разі зміни курсу станом на день платежу.

На підстави викладеного, просить стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за договором позики в розмірі 8900 доларів США та 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України в сумі 186,93 доларів США, а також понесені судові витрати.

Ухвалою судді від 06 лютого 2023 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі з проведенням підготовчого засідання.

06 березня 2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що не заперечує щодо повернення коштів за договором позики, однак вважає, що оскільки кошти отримані в борг в національній валюті гривні, то має бути повернута сума 238 876 гривень.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно достатті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, в тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 04 серпня 2021 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як позичальниками, укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачам в борг грошові кошти в розмірі 238 876 гривень, що еквівалентно 8900 доларів США по курсу на день укладення договору 26,84 гривні за один долар США. Умовами договору сторони погодили повернення позики за наступним графіком: до 31 грудня 2021 року -104 676 гривень, що еквівалентно 3900 доларів США, до 31 квітня 2022 року 80520 гривень, що еквівалентно 3000 доларів США, до 31 грудня 2022 року 53680 гривень, що еквівалентно 2000 доларів США.

Також, пунктом 2 договору позики сторони передбачили, що згідно з ст. 533 ЦК України у разі зміни курсу долара США, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом долара США на день платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Судом встановлено, що відповідачі договірні зобов`язання за договором позики не виконали, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики в розмірі 8900 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 28 квітня 2023 року ( 36,5686 грн за долар США) становить 325 460, 54 гривень, що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню з урахуванням розрахунків здійснених позивачем в сумі 186, 93 доларів США, що еквівалентно станом на дату ухвалення рішення 6835, 77 гривень.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3254, 62 гривень, сплачені останнім при зверненні до суду з даним позовом.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 533, 1046, 1047 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 04 серпня 2021 року у розмірі 8900 доларів США, що еквівалентно 325 460 гривень 54 копійки та 3% річних у розмірі 186,93 доларів США, що еквівалентно 6835 гривень 77 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно в користь ОСОБА_1 понесенні судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3254гривень 62 копійки, по 1628 гривень 31 копійка з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Дата складання повного тексту рішення 02 травня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.М.Філюк