Справа № 559/2106/19
Провадження № 2/559/218/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

представника відповідача Пасічника Ю.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної у зв`язку з пошкодженням мотоцикла "Suzuki Boulevard", д.н.з. НОМЕР_1 ,

встановив:

Дубенським міськрайонний судом Рівненської області розглядалася кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України та постановлено вирок, який змінено в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної у зв`язку з пошкодженням мотоцикла "Suzuki Boulevard", д.н.з. НОМЕР_1 та призначено новий розгляд в цій частині. В обґрунтування своїх вимог в цій частині позивач посилається на те, що 10.07.2016 о 13:30 автомобіль «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Чоп 385 км + 890 м, допустив зіткнення з мотоциклом марки «Suzuki Boulevard», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок порушень з боку відповідача ПДР та внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, а належний йому на праві власності мотоцикл механічні пошкодження. 10.07.2016 відомості про дане правопорушення внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в подальшому дії ОСОБА_1 були перекваліфіковані на ч. 2 ст. 286 КК України. Вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням позивачу заподіяно матеріальну шкоду у зв`язку із пошкодженням мотоцикла, яку він оцінює у розмірі 80365,60 грн, яку просить стягнути з з відповідача на його користь.

Ухвалою суду від 13 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

09 березня 2023 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги щодо стягнення з нього 80 365,60 грн матеріальних збитків не визнає повністю. У відзиві вказує, що на момент ДТП автомобіль «Renault Kangoo» був застрахований у ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Таким чином, «СК «Альфа-Гарант», уклавши з відповідачем договір страхування цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі. Разом з тим, до участі у справі страхувальник «СК «Альфа-Гарант» залучений не був, а позивачем до нього позов не заявлено, що унеможливлює об`єктивне вирішення судом цього спору. Крім того, вважає, що заявлена сума у розмірі 80365,60 грн є не підтвердженою, явно завищеною і надто черезмірною, оскільки з протоколу огляду місця події ДТП від 10.07.2017 не зафіксовано, які механічні пошкодження мали автомобіль та мотоцикл. Далі вилучений мотоцикл зберігався на території Дубенського відділу поліції. З цього приводу в матеріалах кримінального провадження є висновок експерта від 30.09.2016, аналіз якого дає можливість погодитися із наявністю у мотоцикла лише двох незначних пошкоджень. У серпні 2016 року вищевказаний мотоцикл було повернуто, але не його власнику ОСОБА_2 , а якійсь сторонній особі - ОСОБА_3 . Подана калькуляція цін на запчастини до мотоцикла, який без зазначення переліку деталей, опису робіт, даних про час та місце їх виявлення, а також інших доказів фактичної сплати їх вартості, не може бути належним та допустимим доказом заявленої до відшкодування вартості матеріальних збитків, які ОСОБА_2 не поніс і не міг понести. Просить дослідити протокол ОМП ДТП, висновок технічного стану мотоцикла, копію страхового полісу на автомобіль та відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В судове засіданні позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача - адвокат Лахтадир О.І. подав до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача на підставі наявних у справі доказів. Зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача - адвокат Пасічник Ю.О. надав до суду письмові пояснення, які відповідають змісту відзиву. Додатково вказав, що оскільки автомобіль ОСОБА_1 на момент ДТП був застрахований у СК «Альфа-Гарант», то сааме страхова компанія повинна відшкодувати потерпілому завдану майнову шкоду в межах ліміту страхового відшкодування, а ОСОБА_1 повинен заплатити лише різницю, якщо таке відшкодування перевищує розмір страхової виплати. Крім того, вважає, що сума, зяавлена у позові, є не підтвердженою та явно завищеною. Тому, просить у позові відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені його предстанвиком.

Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши доводи відповідача та його представника, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 10.07.2016 року о 13 год 30 хв. автомобіль «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Чоп 385 км + 890 м, допустив зіткнення з мотоциклом марки «Suzuki Boulevard», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок порушень з боку відповідача ПДР та внаслідок ДТП, позивач отримав тілесні ушкодження, а належний йому на праві власності мотоцикл механічні пошкодження.

Вироком Дубенського міськрайонного суду від 09 червня 2022 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати ТЗ на три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки, із покладенням обов`язків, передбачених п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України. На підставі ЗУ «Про Амністію у 2016 році» ОСОБА_1 від призначеного покарання звільнено. Стягнуто з ОСОБА_1 на корить держави витрати на проведення судових експертиз у розмірі 13031,80 грн. Також, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 103000 грн завданої шкоди, пов`язаної з протезуванням, 17130,00 грн витрат, пов`язаних з перебуванням потерпілого на лікуванні. Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 16764,49 грн на користь Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги витрат за перебування ОСОБА_2 , та на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 300 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 18-22).

Ухвалою Рівненського апеляційного суду вирок Дубенського міськрайонного суду від 09 червня 2022 року змінено в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної у зв`язку з пошкодженням мотоцикла "Suzuki Boulevard", д.н.з. НОМЕР_1 та призначено новий розгляд в цій частині (а.с. 23-25).

З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_2 був застрахований ТДВ «СК «Альфа-Гарант» - поліс № АЕ/5234350 (а.с. 75).

Згідно звіту про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Suzuki Boulevard», номерний знак НОМЕР_1 , від 30.11.2016, матеріальний збиток становить 80 365,60 грн (а.с. 4).

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а постанова у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01.03.2014 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п. 4).

Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV).

Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_2 просив стягнути майнову шкоду, заподіяну у зв`язку із пошкодженням мотоцикла, з відповідача ОСОБА_1 , як особи, яка своєю неправомірною поведінкою спричинила ДТП та заподіяла шкоду транспортному засобу, яким він користувався.

Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити у такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, який викладено у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (пункт 154), від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Якщо шкода, завдана потерпілій особі під час ДТП, перевищує ліміт страхового відшкодування, то різниця між завданою шкодою та сумою страхового відшкодування покладається на страхувальника.

Таким чином, страхувальник є належним відповідачем у справах із позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, які не перевищують ліміту страхового відшкодування, визначеного у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між страховиком та страхувальником.

Як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5234350 цивільно-правова відповідальність відповідача на час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди була застрахована СК «Альфа-Гарант» (а.с. 75). Ліміт відповідальності згідно вказаного полісу становить 50 000 грн за шкоду, заподіяну майну та 100 000 грн за шкоду, заподіяну життю/здоров`ю. Таким чином, СК «Альфа-Гарант», уклавши з відповідачем договір страхування цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення майнової шкоди, заподіяної у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, єдиним відповідачем вказавши ОСОБА_1 , як особу, винну у ДТП.

Разом з тим, до участі у справі страховик «СК «Альфа-Гарант» у якості співвідповідача залучений не був.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

Так, як вказувалось вище, у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Відшкодування різниці між завданою шкодою та сумою страхового відшкодування покладається на страхувальника.

Враховуючи те, що позивач звернувся до страхувальника із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, страхова компанія до участі у справі в якості співвідповідача залучена не була, клопотань про таке залучення від позивача не надходило та судом не вирішувалося, оцінка обгрутованості завданої шкоди в межах страхового ліміту не була надана, так як не входить в предмет спору в силу принципу диспозитивності, а відтак не може бути обрахована різниця між завданою шкодою та розміром страхової виплати, яку необхідно покладати на винуватця ДТП, в силу того, що у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик, суд вважає, що у задоволені позовних вимог про стягнення майнової шкоди слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до вказаного відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 89, 141-142, 175, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд,

вирішив:

у позові ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 від 21.06.2017, адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 , виданий 12.10.2000 Дубенським МРВ УМВС України в Рівненській обалсті, адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної у зв`язку з пошкодженням мотоцикла "Suzuki Boulevard", д.н.з. НОМЕР_1 відмовити.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення 27 березня 2023 року.

Суддя М.В. Панчук