ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1029/22 Номер провадження 22-ц/814/2967/23Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Кузнєцової О.Ю., Гальонкіна С.А., при секретарі: Бродській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року до суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, в якому просила суд скасувати рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради № 30 від 25 січня 2022 року про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною.

В обґрунтування позову вказувала, що 12 червня 2009 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , від вказаного шлюбу народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2017 року шлюб між ними розірваний. Після розірвання шлюбу дітей залишено проживати разом з матір`ю та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 аліменти в розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття; на утримання ОСОБА_4 в сумі 2000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття; на утримання ОСОБА_1 в сумі 3500 грн. щомісячно до досягнення трирічного віку ОСОБА_4 , а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки додаткові витрат на лікування ОСОБА_3 в сумі 43643, 50 грн. щорічно, поки не буде знята інвалідність. У зв`язку із системним невиконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків у тому числі невиконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2017 року, в частині сплати аліментів та додаткових витрат на лікування, у лютому 2021 року ОСОБА_1 була змушена звернутися до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей.

Дізнавшись про наміри ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з метою створення ілюзії небайдужості до дітей, звернувся до служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради з заявою про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Рішенням Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради № 30 від 25 січня 2022 року заяву ОСОБА_2 задоволено та визначено наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином: за попередньою домовленістю з матір`ю спілкування батька з дітьми кожні перші та треті або другі та четверті вихідні місяця субота та неділя з 12:00 год. до 16:00 год. та один будній день з 18:00 год. до 20:00 год з правом відвідування дитячих розважальних закладів, прогулянок по місту, враховуючи епідеміологічну ситуацію в зв`язку з респіраторною хворобою COVID-19, не порушуючи режим дня дітей, турбуючись про стан їх здоров`я. Вважала, що рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради № 30 від 25.01.2022 року не обґрунтоване, прийняте з порушенням чинного законодавства, без врахування інтересів дітей, без врахування їхнього стану здоров`я, прихильності дітей до батька, ставлення батька до дітей, наявності спору, який вирішується в судовому порядку та інших суттєвих обставин, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, третя особи - ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування відмовлено.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 , подавши через свого представника - адвоката Мушука В.В. - апеляційну скаргу, в якій просила рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2023 року і ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради задовольнити - скасувати рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради №30 від 25.01.2022 року про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з сином - ОСОБА_3 та донькою - ОСОБА_4 .

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, висновки суду, викладені у рішення, не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради №30 від 25.01.2022 року є необґрунтованим, прийнятим з порушенням законодавства та без врахування висновків суду, думки та інтересів як позивача (матері дітей), так і самих дітей, один з яких є інвалідом з дитинства з діагнозом ДЦП, та потребує постійного стороннього догляду.

Крім того, суд першої інстанції, на думку апелянта, не взяв до уваги той факт, що у червні 2021 року ОСОБА_1 уклала шлюб з громадянином США ОСОБА_5 , який з 2021 року фактично замість ОСОБА_2 виконує батьківські обов`язки щодо дітей, а з червня 2022 року піклується дітьми разом із позивачем на території США.

Скаржник також вважає, що орган опіки та піклування, при наявності спору між батьками, який вирішується в судовому порядку, повинен був припинити розгляд заяви ОСОБА_2 до прийняття Полтавським районним судом рішення по справі №545/560/21 щодо позбавлення батьківських прав.

Окрім того, суд першої інстанції не врахував висновки Полтавського районного суду Полтавської області, викладені у рішенні від 30.11.2022 року у справі №545/560/21, яким суд позбавив ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і яке набрало законної сила 30.12.2022 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі. На момент розгляду справи сторони по справі та інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, суд першої інстанції виходив з того, що рішення органу місцевого самоврядування може бути визнане незаконним та скасоване лише за умови, якщо воно суперечить Конституції та законам України. Крім того, обставини, на які посилався позивач у позовній заяві стосуються її незгоди на спілкування батька з дітьми.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2017 року шлюб між ними розірваний. Після розірвання шлюбу дітей залишено проживати разом з матір`ю та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей та дружини.

ОСОБА_2 звернувся до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради з письмовою заявою щодо визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради № 30 від 25 січня 2022 року заяву ОСОБА_2 задоволено та визначено наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином: за попередньою домовленістю з матір`ю спілкування батька з дітьми кожні перші та треті або другі та четверті вихідні місяця субота та неділя з 12:00 год. до 16:00 год. та один будній день з 18:00 год. до 20:00 год. з правом відвідування дитячих розважальних закладів, прогулянок по місту, враховуючи епідеміологічну ситуацію в зв`язку з респіраторною хворобою COVID-19 не порушуючи режим дня дітей, турбуючись про стан їх здоров`я.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21).

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Доводи апелянта щодо того, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради №30 від 25.01.2022 року є необґрунтованим, прийнятим з порушенням законодавства та без врахування висновків суду, думки та інтересів як позивача (матері дітей), так і самих дітей, один з яких є інвалідом з дитинства з діагнозом ДЦП, та потребує постійного стороннього догляду, колегія суддів відхиляє, адже апелянтом не доведено, в чому саме полягає необґрунтованість оскаржуваного рішення та його прийняття з порушенням законодавства.

Аргумент апелянта щодо того, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що у червні 2021 року ОСОБА_1 уклала шлюб з громадянином США ОСОБА_5 , який з 2021 року фактично замість ОСОБА_2 виконує батьківські обов`язки щодо дітей, а з червня 2022 року піклується дітьми разом із позивачем на території США, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Отже, факт проживання ОСОБА_1 із дітьми на території США не є підставою для визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування про визначення порядку участі у вихованні та спілкування батька з дитиною, тим більше, що оскаржуване рішення було ухвалене ще до їх переїзду до США.

Скаржник також вважає, що орган опіки та піклування, при наявності спору між батьками, який вирішується в судовому порядку, повинен був припинити розгляд заяви ОСОБА_2 до прийняття Полтавським районним судом рішення по справі №545/560/21 щодо позбавлення батьківських прав.

Окрім того, суд першої інстанції не врахував висновки Полтавського районного суду Полтавської області, викладені у рішенні від 30.11.2022 року у справі №545/560/21, яким суд позбавив ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і яке набрало законної сила 30.12.2022 року.

Дані доводи є необґрунтованими та не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки вирішення питання участі одного з батьків у вихованні дитини до прийняття остаточного рішення про позбавлення його батьківських прав, можливе, при цьому головним завданням є забезпечення можливості спілкуванню дитини з одним із батьків, що відповідає її найкращим інтересам.

Факт наявності рішення про позбавлення батьківських прав третьої особи на момент винесення рішення по вказаній справі, не впливає на висновки суду, оскільки оцінка діям відповідача надається на час прийняття ними оскаржуваного рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 12 травня 2023 року.

Головуючий суддя : _______________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ О.Ю. Кузнєцова ___________________С.А. Гальонкін