Єдиний унікальний номер судової справи 487/3083/22
Номер провадження 22-ц/812/436/23
Номер провадження 22-ц/812/465/23 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

08 травня 2023 року місто Миколаїв справа №487/3083/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Павлової Ж.П., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час висушеного прогулу,

встановив:

12 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» (далі КП ММР «Миколаївелектротранс» або підприємство), який обґрунтовував наступним.

Наказом директора КП ММР «Миколаївелектротранс» №260/к від 01 липня 2021 року він був переведений на посаду заступника директора з загальних та комерційних питань.

Наказом №95 від 29 березня 2022 року з ним призупинено дію трудового договору з 01 квітня 2022 року на час дії воєнного стану, а наказом №140 від 28 червня 2022 року його посада була виключена зі штатного розкладу.

05 липня 2022 року на електронну адресу позивача надійшло з порушенням строків повідомлення №547/45/04/05-1 від 29 червня 2022 року про скорочення посади та наступне звільнення 14 вересня 2022 року.

Наказом відповідача від 14 вересня 2022 року № 373/К-тр з 14 вересня 2022 року його звільнено з посади заступника директора з загальних та комерційних питань на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки ніяких змін в організації виробництва і праці підприємства не проводилось та підстав для видання наказу про скорочення чисельності працівників не було, його персонально не попередили про наступне звільнення, йому не були запропоновані всі наявні у роботодавця посади.

На підставі викладеного, позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ № 373/К-тр від 14 вересня 2022 року, поновити його на посаді заступника директора з загальних та комерційних питань з 15 вересня 2022 року, стягнути з КП ММР «Миколаївелектротранс» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, у разі встановлення судом недодержання строку його попередження про звільнення, якщо він не підлягає поновленню з інших підстав, змінити дату його звільнення з 29 червня 2022 року, зарахувавши строк попередження і період роботи з виплатою заробітної плати за цей час, допустити негайне виконання рішення в частини поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на те, що позивача звільнено з дотриманням норм чинного трудового законодавства.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ №373/К-тр від 14 вересня 2022 року про припинення трудового договору з заступником директора з загальних та комерційних питань ОСОБА_1 , на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора з загальних та комерційних питань шляхом поновлення дії трудового договору з 15 вересня 2022 року.

Стягнуто з КП ММР «Миколаївелектротранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період із 15 вересня 2022 року по 14 березня 2023 року в розмірі 209164,47 грн, яка визначена без утримання сум податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з КП ММР «Миколаївелектротранс» в дохід держави судовий збір у сумі 4076,44 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення дії трудового договору та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платіжу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у відповідача дійсно мали місце зміни (скорочення) штату працівників, наслідком яких стало скорочення посади, яку займав позивач, проте звільнення позивача з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, проведено всупереч вимогам чинного трудового законодавства, оскільки відповідачем не виконано вимоги ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування позивача. Визначаючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено з 15 вересня 2022 року, тобто знаходився у вимушеному прогулі з 15 вересня 2022 року по день ухвалення рішення 14 березня 2023 року 129 дні. Тому розмір середньої заробітної плати за вимушений прогул становить 209 164, 47 грн (129 днів х 1 621, 43 грн) без вирахування податків та обов`язкових платежів.

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість висновків суду у мотивувальній частині з питань змін в організації виробництва і праці відповідача, порядку вручення повідомлення про скорочення, просив рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині змінити та доповнити, з урахуванням обставин, викладених в апеляційній скарзі (підстави для скорочення штату, вручення повідомлення про скорочення, ненадання правової позиції доводам позивача), в іншій частині рішення залишити без змін.

У квітні 2023 року КП ММР «Миколаївелектротранс» звернулося до апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанцій порушив процесуальні строки складання повного тексту рішення та неправильно застосував норми матеріального права, а саме частину третю статті 49-2 КЗпП України, не врахував те, що нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку роботодавця запропонувати працівнику абсолютно всі вакансії на підприємстві, в тому числі ті, які працівник не може зайняти відповідно до своєї кваліфікації, знань, досвіду, навичок, тощо. Суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача, що він міг би працювати головним механіком, заступником начальника колії, трактористом, фахівцем тендерних закупівель та водієм автокрану, слюсарем-механіком, не маючи при цьому належної освіти та кваліфікації, навиків, розряду, опиту, тощо. Наявні за період з 28 червня 2022 року по 14 вересня 2022 року вільні вакансії, які не відповідали кваліфікації позивача, не могли бути йому запропоновані, тому що кожна професія має свої кваліфікаційні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу КП ММР «Миколаївелектротранс», ОСОБА_1 , посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача, відповідачем не подано.

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача.

У судове засідання суду апеляційної інстанції відповідач свого представника не направив, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином. Від відправника Миколаївелектротранс на електрону пошту апеляційного суду 06 травня 2023 року надіслане клопотання про її відкладення за станом здоров`я його представника - адвоката Гриненко Т.В. та неможливості направлення іншого представника, але до клопотання не надано доказу на підтвердження поважності причини неявки до суду.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Тому колегія суддів виходить з того, якщо учасники справи, які належним чином повідомлені про дату та час її слухання, не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін або їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, оскільки поважність причин неявки представника відповідача адвоката Гриненко Т.В. судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Суд установив, що відповідно до наказу КП ММР «Миколаївелектротранс» №260/к від 01 липня 2021 року ОСОБА_1 з 01 липня 2021 року був переведений із посади начальника юридичного відділу на посаду заступника директора з загальних та комерційних питань.

Наказом КП ММР «Миколаївелектротранс» від 29 березня 2022 року за № 95, з 01 квітня 2022 року на час дії воєнного стану з позивачем призупинено дію трудового договору.

Відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2022 року, яке залишене без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, визнано протиправним та скасовано наказ КП ММР «Миколаївелектротранс» від 29 березня 2022 року №95 та поновлено на період з 01 квітня 2022 року по 14 вересня 2022 року дію трудового договору директора з загальних та комерційних питань КП ММР «Миколаївелектротранс» ОСОБА_1 .

З метою оптимізації організаційної структури та штатної чисельності підприємства відповідно до службових записок головного інженера, головного бухгалтера, начальника служби внутрішнього контролю та кадрового планування про зменшення штатної кількості працівників у відділах з метою раціонального витрачання фонду оплати праці наказом т.в.о. директора КП ММР «Миколаївелектротранс» Кащенюка Л. від 28 червня 2022 року №140 «Про скорочення чисельності працівників та внесення змін до штатного розкладу підприємства», посада заступника директора з загальних та комерційних питань з 15 вересня 2022 року виключена зі штатного розкладу, в тому числі і юридичний відділ у повному складі, начальник служби контролю та збору виторгу та головний ревізор відділу безпеки руху. Цей наказ є чинним, позивач його не оскаржував.

При цьому саме по собі посилання позивача на те, що вказаних службових записок фактично не існувало на час винесення зазначеного наказу через відсутність на них реєстраційних номерів та дати складення, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки є припущенням.

Відповідно до довідки заступника начальника СВК та КП Собко С. фактична чисельність працівників КП ММР «Миколаївелектротранс» зменшилась в період з 01 січня 2022 року (було 731 працівник), стало на 14 вересня 2022 року - 678.

Згідно наявного в матеріалах справи повідомлення №547/45/04/05-1 від 29 червня 2022 року, позивача повідомлено про скорочення посади заступника директора з загальних та комерційних питань з 15 вересня 2022 року та наступне звільнення 14 вересня 2022 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, а також неможливість пропонування переведення на іншу посаду у зв`язку з її відсутністю.

Вказане повідомлення надійшло на електронну адресу позивача 05 липня 2022 року.

Наказом КП ММР «Миколаївелектротранс» 373/К-тр від 14 вересня 2022 позивача звільнено з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату.

Пунктом 3 цього наказу передбачено службі управління персоналом та підготовки кадрів при скороченні чисельності працівників дотримуватися вимог чинного законодавства і умов колективного договору з урахуванням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Відповідно до ст.64 Господарського кодексу України (далі -ГК України) підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою ст.65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження №61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження №61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження №61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Враховуючи наведене, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача дійсно мали місце зміни (скорочення) штату працівників, наслідком якого стало скорочення посади, яку займав позивач, та суд не повинен обговорювати питання про доцільність скорочення штату працівників.

Як встановлено підставою для винесення оскаржуваного наказу слугував наказ №140 від 28 червня 2022 року, відповідно до якого оптимізовано організаційні структури та штатну чисельність підприємства відповідно до службових записок головного інженера, головного бухгалтера, начальника служби внутрішнього контролю та кадрового планування про зменшення штатної кількості працівників у відділах з метою раціонального витрачання фонду оплати праці. Таким чином судом встановлено факт зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату працівників на підприємстві, у тому числі і посади позивача.

За такого доводи в апеляційній скарзі позивача про доцільність та підставність скорочення чисельності або штату працівників, колегія суддів відхиляє, оскільки їх вирішення стосується виключно внутрішньої господарської діяльності відповідача, який самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, тоді як суд не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність і правомірність скорочення чисельності або штату працівників.

До того ж, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про належне не пізніше ніж за два місяці повідомлення роботодавцем позивача про наступне звільнення через електрону адресу останнього.

Отже, доводи позивача щодо доцільності та підставності скорочення чисельності або штату працівників та неналежне повідомлення про наступне звільнення не заслуговують на увагу, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на роботі, місцевий суд виходив з того, що звільнення позивача з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, проведено всупереч вимогам чинного трудового законодавства, оскільки відповідачем не виконано вимоги ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування позивача.

Колегія суддів з таким висновком погоджується враховуючи наступне.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах: від 16 березня 2020 року у справі № 331/8965/15-ц (провадження № 61-12017св19), від 18 березня 2020 року у справі № 464/5445/18 (провадження № 61-16344св19), від 18 березня 2020 року у справі № 461/3024/18 (провадження № 61-22563св19).

Суд першої інстанції встановив, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, наказом від 28 червня 2022 року №140 введена нова організаційна структура та штатний розпис з 01 липня 2022 року.

Згідно з штатним розписом посада заступника директора з загальних та комерційних питань з 15 вересня 2022 року виключена зі штатного розкладу, в тому числі і юридичний відділ у повному складі, начальник служби контролю та збору виторгу та головний ревізор відділу безпеки руху.

Судом встановлено, що відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, але не виконав обов`язок надання пропозицій про всі наявні в установі вакансії, які мали місце на час здійснення попередження працівника, та з`явилися в установі протягом двох місяців і які існували на день звільнення працівника.

Так, за матеріалами справи наказом №140 були створені нові служби та відділи, а саме: Служба з господарських та комерційних питань та відповідно нова посада начальника, та Відділ матеріально-технічного забезпечення та тендерних закупівель.

Разом з тим, відповідач належних та допустимих доказів того, чому позивачу не були запропоновані вказані посади начальників у новостворених підрозділах станом на день повідомлення позивачу про його звільнення, на день введення нового штатного розкладу в частині нових служб та відділів та в подальшому не надав, хоча це було обов`язком відповідача запропонувати працівнику, посада якого скорочується, всі наявні у новому штатному розкладі посади.

Крім того, суд встановив, що в період з 29 червня 2022 року по 14 вересня 2022 року позивачу жодних інших вакантних посад також запропоновано не було.

Запит позивача від 30 вересня 2022 року щодо надання інформації про вакантні посади, що утворювались та заповнювались на підприємстві за вищевказаний період залишені КП ММР «Миколаївелектротранс» без належної відповіді щодо вказаної інформації.

Позивачем було здійснено самостійний моніторинг сайтів для пошуку роботи та встановлена наявність деяких вакансій на підприємстві відповідача.

Так, згідно сайту WORK.ua, з 29 червня 2022 року по 14 вересня 2022 року було опубліковано 5 оголошень про наявні вакантні місця, а саме: вакансія головного механіка від 13 липня 2022 року; вакансія заступника начальника служби колії від 04 серпня 2022 року; вакансія тракториста від 09 серпня 2022 року; вакансія фахівця з тендерних закупівель від 09 серпня 2022 року; вакансія водія автокрана від 01 вересня 2022 року.

Згідно сайту Robota.ua, з 29 червня 2022 року по 14 вересня 2022 року було опубліковане 1 оголошення про наявні вакантні місця, а саме: вакансія слюсар-механік радіоелектронного обладнання.

Як під час повідомлення про скорочення посади та при звільненні позивача, так і за час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач список всіх наявних вакансій на підприємстві не надав, ухвалу місцевого суду від 28 жовтня 2022 року про витребування інформації щодо вакантних посад та їх заповнюваність за період з 29 червня 2022 року по 14 вересня 2022 року не виконав. Надана лише посадова інструкція начальника служби з господарських та комерційних питань, затверджена т.в.о. директора КП ММР «Миколаївелектротранс» 28 червня 2022 року, яка передбачає кваліфікаційні вимоги: повна вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче магістр, стаж роботи на керівних посадах не менше 3-х років, досвід роботи з комп`ютерним обладнанням та системами не менше 2-х років, не свідчить, що те, що позивач не відповідав таким кваліфікованим вимогам з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Тому колегія суддів вважає необґрунтованим саме по собі посилання в апеляційній скарзі КП ММР «Миколаївелектротранс» про те, що наявні за період з 28 червня 2022 року по 14 вересня 2022 року вільні вакансії не могли бути запропоновані позивачу, тому що кожна професія мала свої кваліфікаційні вимоги.

За такого, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідачем не виконано обов`язок, передбачений статтею 49 - 2 КЗпП України.

За такого, судом першої інстанції вірно встановлено обставини та надано оцінку доказам щодо цього.

Посилання в апеляційній сказі відповідача на те, що суд першої інстанцій порушив процесуальний строк, передбачений приписами статті 259 ЦПК України, не більше як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи, складання повного тексту рішення, а саме 24 березня 2023 року, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно приписів статті 376 ЦПК України ці порушення норм процесуального права, на думку колегії суддів, не є підставами скасування судового рішення та відмови у позові.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість ухваленого рішення суду не впливають.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги за результатами апеляційного перегляду залишені без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н. В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т. В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 09 травня 2023 року.