Справа №639/1403/21
Провадження №2/639/139/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Баркової Н.В.,

за участю секретарів Волкової С.І., Монастирьової І.М., Кравченко А.Л.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за

позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2021 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача Харківської міської ради, третьою особою зазначивши ОСОБА_4 , і просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 2/18 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником 7/18 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Її право власності на цю частину житлового будинку підтверджується договором купівлі-продажу від 06.07.1995 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Якименко О.І. Придбаний нею в 1995 році будинок був у занедбаному стані, дуже старий. В будинку були відсутні умови для нормального повноцінного проживання. По мірі своїх сил та коштів позивач здійснювала ремонт як будинку, так і подвір`я, постійно підтримувала майно в належному стані. Позивачем добудована кімната, коридор, зроблена ванна та санвузол, проведено в будинок воду. У дворі був знесений старий сарай та побудований гараж. Всі нові прибудови були зроблені із білої цегли. Окрім того на подвір`ї посаджена велика кількість фруктових дерев та квітів. Після приведення будинку в стан, придатний для проживання з 01.11.1996 року по теперішній час позивач постійно проживає разом зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про факт проживання. З липня 1995 року по теперішній час позивач сплачує в повному обсязі надані комунальні послуги, про свідчить відсутність заборгованості за особовим рахунком. Інша частина будинку (9/18 частин) належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 28.10.1980 року, остання мешкає в буднику з 1980 року по теперішній час, що підтверджується домовою книгою. Навесні 2020 року позивач вирішила здійснити державну реєстрацію земельної ділянки під будинком та отримати кадастровий номер. Одним із кроків у цій процедурі було погодження меж земельної ділянки із суміжниками (співвласниками та сусідами). Для підтвердження інформації про зареєстровані права на нерухоме майно нею було подано запит до Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» З довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів від 12.05.2020 року з`ясовано, що 2/18 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.07.1946 р., виданого Другою нотаріальною державною конторою; 9/18 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 - належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 28.10.1980 року; а 7/18 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.1995 року. Отже саме на цьому етапі в травні 2020 року з`ясувалось, що окрім позивача та ОСОБА_4 співвласником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , якому належить 2/18 частин вказаного будинку, інші відомості про нього невідомі. На момент укладання договору купівлі-продажу в 06.07.1995 році позивачу не було відомо про те, що існує третій співвласник майна ОСОБА_5 . Отже на момент, коли позивач робила ремонт, приводила будинок в придатний до проживання стан, облаштовувала подвір`я, вона не знала і не повинна була знати про неправомірність заволодіння майном, а саме 2/18 частинами будинку. Крім того позивач, як володілець майна, була впевнена у тому, що на це майно не претендують інші особи і вона отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Поспілкувавшись зі своєю сусідкою ОСОБА_4 , якій належить 9/18 частин цього ж самого будинку, позивачу стало відомо, що вона не знайома з чоловіком на прізвище ОСОБА_6 , ніколи його не бачил, з 1980 року по теперішній час жодного разу ні він, ні хтось інший, від його імені, не приходив до будинку й не намагався реалізувати своє право власності. З часу укладання договору по даний час ніхто зі спадкоємців щодо оформлення цієї частин житлового будинку не звертався, отже пройшло вже понад 25 років. Так, з 1995 року позивач є власником 7/18 частин будинку. З 1996 року по теперішній час проживає в будинку постійно, у повному обсязі сплачує комунальні послуги. ОСОБА_5 жодного дня у зазначеному будинку не проживав, не користувався ним. Позивач користується 2/18 частинами житлового будинку та подвір`я відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння цим майном, поводиться з 2/18 частинами будинку так само, як поводився б з ними власник, володіє 2/18 частинами будинку безперервно, оскільки володіння не переривалось протягом всього строку набувальної давності (більше 10 років), тобто воно є тривалим.

З огляду на викладене та посилаючись на ряд чинних законодавчих положень та ст. 344 ЦК України, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.03.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.06.2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задоволено. Зобов`язано Другу Харківську міську державну нотаріальну контору надати суду інформацію а саме: відомості про наявність або відсутність заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , який є власником 2/18 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Зобов`язано Харківський обласний державний нотаріальний архів надати суду: копію свідоцтва про право на спадщину від 22.07.1946 року, виданого на ім`я ОСОБА_5 Другою державною нотаріальною конторою, р. №15169.

Витребувані докази надіслані на адресу суду.

17.09.2021 року представником відповідача ХМР подано на адресу суду за вх. №ЕП-7458 відзив, в якому зазначено, що відповідно до позову ОСОБА_3 просить визнати за нею право власності на 2/18 частини житлового будинку по АДРЕСА_2 за набувальною давністю, які належать ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Позивач стверджує, що на момент укладання договору купівлі-продажу від 06.07.1995 року їй було невідомо про існування третього співвласника ОСОБА_5 , однак вказане не знаходить свого підтвердження виходячи з наступного. Юридичним департаментом для підготовки правової позиції було витребувано у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради матеріалам інвентаризаційної справи домоволодіння по АДРЕСА_1 . Відповідно до копії свідоцтва державного нотаріуса Другої нотаріальної державної контори м. Харкова Скачкова В.І. від 22.07.1946 року реєстр. № 15169 (стор. 30 інвентаризаційної справи), після смерті ОСОБА_7 , що померла в м. Харкові ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкоємцями є: син ОСОБА_8 на одну третю частину спадкового майна та на другу одну третю частину спадкового майна - онук ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_3 «Спадкове майно складається з права на одну третю частину зазначеного вище домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_3 ». Згідно копії договору купівлі- продажу від 25.07.1946 року реєстр. № 2-8185 15169 (стор. 60 інвентаризаційної справи), « ОСОБА_10 продав Слуцкій ОСОБА_11 право на одну половину частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_3 , в якому мені, продавцю, належать право власності на вісім дев`ятих частин». «Увага Право на останню одну дев`яту частину цього ж домоволодіння належить моєму, продавця, синові ОСОБА_12 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Природним опікуном над яким являюсь я, продавець».

Юридичним департаментом Харківської міської ради було направлено запит до Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо наявності запису про реєстрацію смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце реєстрації невідоме) починаючи з 1946 року по теперішній час. Листом Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) від 16.07.2021 № 5152/22.1-07 повідомлено, що в архівах відсутній актовий запис про смерть, складений на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення по цій справі може порушити право власника на його майно. Разом з тим, 06.07.1995 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу від 06.07.1995 реєстр. № 5-2389 на 7/18 частини житлового будинку в АДРЕСА_3 . На передодні, а саме 05.07.1995 року ОСОБА_14 було видано «Справку характеристику для представления в Харьковскую государственную нотариальную контору с целью отчуждения дома (части дома), о том, что житловой дом (домовладение) «11 по ул. (переул.) Кривомазовской в городе Харькове зарегестрирован (о) в бюро технической инвентаризации в реестровой книге № 37194». Відповідно до вказаної довідки власниками зазначено: « ОСОБА_14 7/18 доли, ОСОБА_15 9/18 доли, ОСОБА_12 2/18 доли» (стор. 116 інвентаризаційної справи). Також, подібна довідка надавалася ОСОБА_14 в березні 1995 року (стор. 112 інвентаризаційної справи). Тобто наведене спростовує твердження позивача, що на момент укладення договору від 06.07.1995 року, реєстр №5-2389 вона не знала про існування співвласника ОСОБА_5 , оскілки нотаріусом перевіряються необхідні для нотаріальної дії документи, а сторони угоди повідомляються про всі обставини її вчинення. Отже твердження позивача, що вона дізналась про співвласника ОСОБА_5 лише навесні 2020 року у зв`язку з діями, пов`язаними зі здійсненням державної реєстрації земельної ділянки під будинком та отриманням кадастрового номеру, спростовується відсутністю доказів звернення до відповідних установ та отримання відмов з цього питання. Відповідно до наданої позивачем копії «Технического паспорта на жилой дом индивидуального жилищного фонда по АДРЕСА_3 , составленого 29 июня 1995 г.», з моменту останньої технічної інвентаризації минуло 26 років. На підставі викладеного, існування житлового будинку, збереження його технічних характеристик ставиться під сумнів. Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову та визнання за ОСОБА_3 права власності на 2/18 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

26.11.2021 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Заяву представник позивача про виклик свідка задоволено, викликано в судове засідання в якості свідка третю особу ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Також ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.02.2022 року заяву представника позивача про виклик свідка у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задоволено. Викликано в судове засідання свідка: ОСОБА_16 .

У судовому засіданні 24.04.2023 року представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини.

Представник відповідача ХМР - Романенко Т.М. просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на викладені у відзиві обставини.

Третя особа ОСОБА_4 в останнє судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час та місце судового засідання належним чином, надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, оскільки проти задоволення позову не заперечує.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Спірними є 2/18 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів від 12.05.2020 року (інформація з паперових носіїв до 31.12.2012 року): житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований наступним чином:

-2/18 частин - на праві приватної власності за ОСОБА_12 (російською мовою) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.07.1946 року, виданого Другою нотаріальною державною конторою, р.№15169, дата реєстрації 01.04.1964 року;

-9/18 частин на праві приватної власності за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу від 28.10.1980 року посвідченого Харківською державною нотаріальною конторою, дата реєстрації 26.11.1980 року;

-7/18 частин - на праві приватної власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.1995 року, посвідченого П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою, дата реєстрації 02.08.1995 року (т.1, а.с. 20).

Згідно звіту про оцінку майна, складеного ТБ «Євромаркет», ринкова (оціночна) вартість об`єкта оцінки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 складає 1072797, 00 грн. (а.с.23-68).

Отже позивач ОСОБА_3 придбала 7/18 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу від 06.07.1995 року, укладеним зі ОСОБА_13 , посвідченим державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Якименко О.І., р. №5-2389, що підтверджується копією договору та копією технічного паспорту від 29.06.1995 року (т.1, а.с. 15-19, 164-169, 205-207).

Для оформлення вищевказаного договору 05.07.1995 року та в березні 1995 року ОСОБА_13 видавались Довідки-характеристики для представлення до Харківської державної нотаріальної контори з метою відчуження будинку АДРЕСА_3 , зареєстрований в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №37194 наступним чином: за ОСОБА_13 - 7/18 долі, за ОСОБА_15 - 9/18 долі, за ОСОБА_5 - 2/18 долі (т.1, а.с. 170-173, 208-209).

Згідно з копіями Актів за підписом майстра ділянки №3 приватного сектору Новобаварського району м. Харкова від 23.06.2020 року та від 06.04.2021 року, підписаних також ОСОБА_4 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , за адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_19 з 01.11.1996 року по теперішній час, ОСОБА_3 з 01.11.1996 року по теперішній час, ОСОБА_20 з 01.11.1996 року по теперішній час та ОСОБА_21 з 10.2018 року по теперішній час (т.1, а.с. 21, 128).

У відповідь на ухвалу суду про витребування доказів надана відповідь Харківським обласним державним нотаріальним архівом в листі від 09.08.2021 року, яким повідомлено, що в матеріалах фондоутворювача виявлено наявність свідоцтва, виданого державним нотаріусом Другої нотаріальної державної контори м. Харкова Скачковим В.І. 22.07.1946 року за реєстровим номером 15169/2. Свідоцтво заведене конторою після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 (т.1 а.с.150). Згідно засвідченої копії наданого свідоцтва після смерті ОСОБА_7 , що померла в м. Харкові, ІНФОРМАЦІЯ_4 спадкоємцями є: на одну третю частину спадкового майна її син ОСОБА_22 , та на одну третю частину спадкового майна її онук - ОСОБА_23 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_5 . Увага: право на третю одну третю частину спадкового майна належить сину спадкодавці ОСОБА_24 . Спадкове майно складається з права на одну третю частину зазначеного вище домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_3 (т.1 а.с.151).

Згідно копії договору купівлі - продажу від 25.07.1946 року реєстр. № 2-8185 15169 ОСОБА_10 продав Слуцкій ОСОБА_25 право на одну половину частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_3 , в якому продавцю належать право власності на вісім дев`ятих частин. При цьому в договорі зауважено, що право на останню одну дев`яту частину цього - ж домоволодіння належить синові продавця ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , природним опікуном над яким є продавець (т.1, а.с. 164-165).

При цьому у відповідь на звернення юридичного департаменту ХМР Харківський міжрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на виконання запиту повідомив, що проведеною перевіркою по архіву відділу актового запису про смерть, складеного на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено, перевірку проведено з 1946 року по теперішній час по первинним та поновленим актовим записам про смерть, при повній наявності архіву (т.1 а.с.161, 203).

Також Друга Харківська міська державна нотаріальна контора на ухвалу суду повідомила листом від 13.08.2021 року, що у зв`язку з відсутністю в ухвалі суду відомостей по даті смерті ОСОБА_5 та відсутністю відомостей про його смерть в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, немає можливості здійснити перевірку по заведенню спадкової справи по алфавітним книгам спадкових справ(т.1 а.с.153).

Копії аркушів будинкової книги (а.с.69,70 ) суд не бере до уваги як докази, оскільки з наданих копій не вбачається дійсний порядок розташування відповідних записів та їх відношення до конкретного об`єкту нерухомості за відсутності оригіналу документу, який представник позивача не змогла надати в судовому засіданні.

Інших письмових доказів суду не надано

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка надала свою згоду на допит в якості свідка, повідомила суду, що позивач їй доводиться сусідкою. Свідок оселилась в будинку АДРЕСА_1 більше 40 років тому, а ОСОБА_6 був її сусідом, помер. Однак його сина ОСОБА_26 вона не знає та ніколи не бачила. Позивач оселилась і постійно проживає в будинку з 1997 року, робила ремонт, поставила паркан, прибирає двір, доглядає за частиною будинку. Позивач та свідок займають весь будинок, однак кожен свою половину. Оскільки входи різні в будинок сусіди бачаться рідко, однак свідкові відомо, що за час проживання будь-яких претензій від інших власників на будинок не було, про наявність іншого власника на 2/18 частини будинку їй стало відомо лише в 2020 році.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні надав показання про те, що він знає позивача по роботі як замовника, вона звернулась до свідка у зв`язку з бажанням приватизувати земельну ділянку, оскільки свідок є сертифікованим землевпорядником, займається виготовленням технічної документації. Саме свідком було з`ясовано за документами, що є частина будинку, яка не належить ні позивачу, ні третій особі. Зі слів позивача свідку відомо, що позивач не була обізнана про наявність іншого власника на 2/18 частини будинку.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 16 ЦК України також передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Як на правову підставу звернення до суду позивач посилається на ст. 344 ЦК України.

У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як роз`яснено у п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Згідно з п.п. 9, 11, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України).

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

При цьому слід враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Позивачі, як незаконні володільці, протягом всього часу володіння майном повинні бути впевнені, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, або на майно, що придбано добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

За положеннями ст.ст. 335 і 344 ЦК України та за змістом роз`яснень пункту 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №3 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду достатніх і належних доказів на підтвердження добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності та безтитульності володіння 2/18 частинами будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Навпаки, з встановлених судом обставин вбачається, що на момент укладення договору від 06.07.1995 року, реєстр №5-2389 позивач повинна була знати про існування співвласника ОСОБА_5 , оскільки нотаріусу продавцем була надана відповідна довідка-характеристика на спірне домоволодіння, де зазначались всі його власники, а також належні їм частки, а сторони угоди повідомляються нотаріусом про всі обставини вчинення такої угоди. Твердження позивача, що вона дізналась про співвласника ОСОБА_5 лише навесні 2020 року спростовуються дослідженими письмовими доказами. Крім того, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про конкретне місцезнаходження 2/18 частин спірного будинку, з урахуванням, що порядок користування будинком між співвласниками рішенням суду або договором не визначався, а в будинку проживає і користується ним також більше 40 років інша співвласник ОСОБА_4 . Отже суд вважає недоведеними передбачені ст. 344 ЦК Українипідстави для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на 2/18 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судовий збір на користь позивача не стягується.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1-18, 76-82, 95, 141, 228, 229, 235, 244, 245, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 335, 344, 345 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: Харківська міська рада, , адреса: м. Харків, майдан Конституції, буд. 7;

Третя особа: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 15.05.2023 року.

Суддя Н.В. Баркова