Справа № 181/111/23
Провадження №2/181/137/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2023 р. смт. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Літвінової Л.Ф.,

з участю секретаря судового засідання Остапенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Межова, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання, трьох відсотків річних і інфляційної складової від суми заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Межівського районного суду Дніпропетровської області на підставі ухвали судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року у порядку передбаченому ч.5 ст. 492 ЦПК України надійшла позовна заява Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання, трьох відсотків річних і інфляційної складової від суми заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що Наказом ректора НАВС від 10 серпня 2015 року № 102о/с ОСОБА_2 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання НАВС. Між НАВС, комплектуючим органом ГУ МВС України в Луганській області та відповідачем укладено тристоронній договір № Сп 15-160 про підготовку фахівця у НАВС, відповідно до умов якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу в органах внутрішніх справ, а в разі відмови - відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі. Після закінчення навчання, відповідно до наказу НАВС від 09 липня 2019 року №749 відповідачу видано диплом за напрямком підготовки «Правознавство» та направлено до місця проходження служби. Наказом ДСР НП України від 28 жовтня 2019 року №1257 о/с дск відповідача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням до відпрацювання трирічного терміну після закінчення навчання.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь НАВС 71021 грн. 50 коп., з яких: 59805 грн. 72 коп. заборгованість пов`язана з утриманням у навчальному закладі; 7642 грн. 18 коп. інфляційне збільшення боргу та 3573 грн. 60 коп. 3 % річних від несплаченої заборгованості; стягнути з відповідача судовий збір.

25 квітня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Рогозіна О.В. надійшло клопотання про закриття провадження по справі оскільки звертаючись із позовом позивач порушив правила предметної юрисдикції.(а.с.89-93)

01 травня 2023 року від представника позивача за довіреністю, ОСОБА_3 , надійшло заперечення на клопотання про закриття провадження по справі, оскільки станом на сьогоднішній день, законодавством України, судовий прецедент не визнано джерелом права, висновки Верховного Суду не мають бути беззаперечним, безапеляційним імперативом при вирішенні справ судами. Отже, з огляду на те, що спір стосується виключно порушення відповідачем умов цивільно-правового договору, в якому права та обов`язки сторін засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності, сторони спору не є суб`єктами владних повноважень, а сам договір не стосується проходження публічної служби, вважає, що такий спір відповідно до законодавства України, повинен вирішуватись у порядку цивільного судочинства.(а.с.97-100)

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.(а.с.94)

Відповідач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Рогозін О.В., у судове засідання не з`явилися, у клопотанні про закриття провадження, представник прохав справу розглянути без їх участі.(а.с.92)

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з витягу з наказу ректора НАВС від 10 серпня 2015 року № 102о/с ОСОБА_2 з 17 серпня 2015 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання НАВС для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра за державним замовленням за напрямком підготовки «Правознавство» (фахівці для підрозділів слідства та кримінальної міліції).(а.с.20)

19 серпня 2015 року між НАВС, комплектуючим органом ГУ МВС України в Луганській області та ОСОБА_2 укладено договір № Сп 15-160 про підготовку здобувача вищої освіти у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за спеціальністю «Правознавство».(а.с.18)

Пунктом 2.1.3. Договору № Сп 15-160 передбачено, що виконавець зобов`язаний забезпечити ОСОБА_2 харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України.

Таким чином, відповідач під час навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Відповідно до п. 2.3.6. Договору № Сп 15-160 ОСОБА_2 зобов`язалася, у випадку звільнення з ОВС до відпрацювання трирічного терміну після випуску з НАВС, відшкодувати у повному обсязі витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі.

Пунктом 3.1. Договору № Сп 15-160 передбачено, що підставою відшкодування витрат є звільнення з ОВС за власним бажанням протягом трьох років після закінчення навчання.

Згідно п. 3.2. Договору № Сп 15-160, підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом трьох років після закінчення навчання.

У відповідності з витягом з наказу НАВС №749 від 09 липня 2019 року ОСОБА_2 видано диплом бакалавра за напрямком підготовки «Правознавство» та відраховано з числа курсантів навчально-наукового інституту № 1 НАВС у зв`язку із завершенням навчання за освітньо-професійною програмою.(а.с.21)

В цей же день було складено довідку про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця в галузі права у НАВС, у якій розмір цих витрат було визначено у сумі 59705 грн. 72 коп. ОСОБА_2 було ознайомлено з цією довідкою, що підтверджується її підписом.(а.с.24)

Після закінчення навчання, відповідно до умов Договору ОСОБА_2 направлено для подальшого проходження служби до комплектуючого підрозділу.

Згідно з витягом з наказу ДСР НП України від 28 жовтня 2019 року №1257 о/с дск ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).(а.с.22)

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад, а також пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Закону України Про міжнародне приватне право , законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Разом з тим за приписами ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір це спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п.2 ч.1 ст.4 КАС України).

Згідно з п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.4 ст.5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Національна академія внутрішніх справи є вищім навчальним закладом Міністерства внутрішніх справ України та є юридичною особою згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

За змістом статті 9 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин (укладення договору), на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про міліцію» підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів МВС України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, на курсантів вищих навчальних закладів МВС України поширювалися права та обов`язки, гарантії правового і соціального захисту, а також відповідальність працівників міліції. Служба відповідача є публічною, у зв`язку із чим справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Отже, спори між учасниками цих правовідносин є публічно-правовими та їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року в справі №520/11540/19 у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Ураховуючи суб`єктний склад сторін, характер спірних правовідносин, підстави та предмет розглядуваного спору, а також зважаючи на наведений вище правовий висновок суду касаційної інстанції, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з тих підстав, що вона не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.При цьому позивач не позбавлений права звернутися до відповідного адміністративного суду за вирішенням спору в порядку адміністративного судочинства.

Крім цього, згідно положень ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Відтак, зважаючи на закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд роз`яснює, що сплачений судовий збір може бути повернуто позивачу за ухвалою суду в разі звернення з відповідним клопотанням.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.255, ст.260, 261, 353-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Рогозіна Олексія Вікторовича про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання, трьох відсотків річних і інфляційної складової від суми заборгованості, - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд цього спору віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: Л. Ф. Літвінова