Ухвала

15 березня 2023 року

м. Київ

справа № 521/14625/15-ц

провадження № 61-2752ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 липня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Київська державна нотаріальна контора у м. Одеса, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зобов'язання перевести із нежитлового в житловий стан квартиру, визнання права власності на квартиру та витребування майна,

встановив:

21 лютого 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 липня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року у вказаній справі, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на таке.

У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження заявник посилається на те, що повне судове рішення апеляційного суду у день його проголошення або складення їй вручене не було, так як вона не була присутня в судовому засіданні з поважних причин. Вказує, що постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року вона отримала 21 січня 2023 року, на підтвердження чого долучає поштовий конверт з трек-номером 371.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Відповідно до частини третьої статті 272 ЦПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня.

Особа, яка подала касаційну скаргу, зазначила та надала відповідні докази про вручення їй копії постанови Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року. Проте твердження заявника стосовно дати вручення їй оскаржуваної постанови апеляційного суду (21 січня 2023 року) не відповідає дійсності, оскільки згідно з інформацією з сайту АТ «Укрпошта» поштове відправлення з трек-номером 371 було вручене ОСОБА_1 20 січня 2023 року.

Таким чином, передбачений у частині другій статті 390 ЦПК України тридцятиденний строк (з урахуванням вихідних днів) сплив 20 лютого 2023 року, проте заявник звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою лише 21 лютого 2023 року.

Заявником не обґрунтовано та не надано жодних доказів на підтвердження того, чому вона була позбавлена можливості звернутись з касаційною скаргою у передбачений частиною другою статті 390 ЦПК України строк.

У зв`язку з тим, що наведені заявником підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, надати строк для усунення вказаних недоліків, а саме: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

Крім того, згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Заявник вказує, що нею долучається до касаційної скарги квитанція про сплату судового збору. Проте така квитанція відсутня, про що складено акт від 28 лютого 2023 року № 252.

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору за подання касаційної скарги становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

При зверненні до суду з позовом у вересні 2015 року позивачем заявлялась одна вимога немайнового характеру про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_2 був замінений його правонаступником ОСОБА_1 , якою неодноразово змінювався предмет позову та 25 листопада 2021 року було заявлено остаточні позовні вимоги: про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом; про зобов'язання відповідачів перевести із нежитлового в житловий стан 2/3 частини приміщення; про визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини квартири; про витребування на користь ОСОБА_1 2/3 частини квартири.

Таким чином, ОСОБА_1 заявлено дві вимоги немайнового характеру, кожна з яких окремо підлягає оплаті судовим збором, та дві вимоги майнового характеру.

Судовий збір за подання касаційної скарги в частині оскарження вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом має бути сплачений заявником, виходячи зі ставки судового збору за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, яка була визначена Законом України «Про судовий збір» станом на момент подання позову до суду (вересень 2015 року), тобто 0, 4 розміру мінімальної заробітної плати, яка на той час складала 1 218, 00 грн.

Таким чином, судовий збір, який має бути сплачений ОСОБА_1 при поданні касаційної скарги за указаною позовною вимогою, складає 974, 40 грн (1 218, 00 грн * 0, 4 * 1 * 200 %).

Стосовно сплати судового збору за подання касаційної скарги в частині оскарження інших позовних вимог, то слід зазначити таке.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент подання заяви про уточнення позовних вимог) судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становив 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру становив 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Вимоги про визнання права власності на квартиру та про витребування квартири є вимогами майнового характеру, а тому відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 при поданні заяви про уточнення позовних вимог повинна була сплатити судовий збір за одну вимогу немайнового характеру (про зобов'язання перевести із нежитлового в житловий стан 2/3 частини приміщення) - 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та за дві вимоги майнового характеру (про визнання права власності на квартиру та про витребування квартири) у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено, що з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі складає 2 270, 00 грн.

Отже, судовий збір за подання касаційної скарги в частині оскарження вимоги немайнового характеру про зобов'язання перевести із нежитлового в житловий стан 2/3 частини приміщеннястановить 1 816, 00 грн (2 270, 00 грн * 0, 4 * 1 * 200 %).

Загальна сума судового збору, яка має бути сплачена заявником за подання касаційної скарги в частині оскарження вимог немайнового характеру, складає 2 790, 40 грн (974, 40 грн + 1 816, 00 грн).

Крім того, згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Проте аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів не дозволяє встановити ціну позову щодо оскарження вимог майнового характеру, оскільки неможливо встановити вартість частини спірного майна, визнати право власності на яке та витребувати яке просить позивач.

Таким чином, заявнику необхідно самостійно визначити розмір судового збору за подання касаційної скарги в частині оскарження позовних вимог майнового характеру, підтвердивши його розмір належними доказами (експертний висновок, дані загальнодоступних джерел стосовно ринкової вартості майна) та сплатити його у розмірі 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні уточненої позовної заяви з урахуванням вартості майна, визнати право власності на яке та витребувати яке просила позивач.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: судовий збір (Верховний Суд, 055).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Також відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні або у зв'язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду, у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов'язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов'язково наводитись у взаємозв'язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

Так, заявник у касаційній скарзі хоч і вказує постановуВерховного Суду, у якій зроблено висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, проте не визначає підставою касаційного оскарження пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтовано (мотивовано) наявність цієї підстави (підстав).

Крім того, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Заявником в порушення пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України не надано копій скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості всіх учасників справи (чотири учасника справи, окрім заявника), натомість надано лише одну копію касаційної скарги.

Отже, ОСОБА_1 необхідно надати суду касаційної інстанції копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості всіх учасників справи.

З огляду на викладене, заявнику необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості всіх учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), подати заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази, а також сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

ухвалив:

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 липня 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року за заявою ОСОБА_1 неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 липня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року залишити без руху.

Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в іншій частині касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов