Справа № 2-6491/08
Провадження № 22-ц/801/985/2023, №22-ц/801/984/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вишар І.Ю.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

08 травня 2023 рокуСправа № 2-6491/08м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у цивільній спра-ві за позовом ОСОБА_1 , яка є правонаступницею ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року, на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 листопада 2008 року,

В С Т А Н О В И В:

Особа, яка не брала участі у вищезазначеній справі, ОСОБА_4 07 квітня 2023 року подала апеляційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року, на додаткове рішення Ленінського ра-йонного суду м. Вінниці від 17 листопада 2008 року, просить поновити їй строк на апеляційне оскарження зазначених судових рішень, скасувати ці рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка є правонаступницею ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права влас-ності на майно.

Ухвалою апеляційного суду від 17 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року, на додаткове рішення цього суду від 17 листопада 2008 року було залишено без руху із наданням скаржниці десятиденного строку з дня вручення копії даної ухвали для подання при бажанні суду апеляційної інстанції заяви на поновлення процесуального строку для апеляційного оскарження рішень суду першої інстанції із зазначенням поважних для цього причин. ОСОБА_4 попереджена про те, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у зазначений строк або якщо підстави для поновлення строку апеляційного оскарження бу-дуть визнані неповажними, їй буде відмовлено у відкритті апеляційного прова-дження у справі.

01 травня 2023 року апеляційному суду подана заява ОСОБА_4 , де викладене клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження судових рішень, умотивоване наступними обставинами. ОСОБА_4 не була залучена до участі у справі, оскаржуваними рішеннями суд пер-шої інстанції вирішив питання про її майнові права та обов`язки. Вперше скаржниці стало відомо про існування оскаржуваних у даний час рішень 08 травня 2021 року, а твердження про можливість дізнатися про ці рішення ще у листопаді 2020 року грунтується на припущенні. ОСОБА_4 посилається на свій похилий вік, погіршення стану здоров`я, неможливість сприймати у повному розумінні те, що відбувається. Такі обставини підтверджуються наяв-ними медичними документами за 2021 - 2022 роки.

Виклавши далі у заяві перебіг обставин щодо апеляційного оскарження су-дових рішень від 29 серпня та від 17 листопада 2008 року, перегляд їх судами апеляційної та касаційної інстанцій, постановлення з цього приводу апеляцій-ним судом 09 серпня 2022 року ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження та залишення касаційної скарги ОСОБА_4 на дану ухвалу без задоволення, а саму ухвалу без змін постановою Верховного Суду від 01 грудня 2022 року, скаржниця зазначає про своє захворювання у період остан-нього касаційного розгляду справи. Після одужання 05 квітня 2023 року вона отримала копії рішень, які наразі оскаржує, і оскільки раніше вона особисто їх не отримувала, то вважає, що згідно із нормами статті 294 ЦПК України строк на апеляційне оскарження належить відраховувати саме з дати отримання копій рішень, тобто, з 05 квітня 2023 року. ОСОБА_4 стверджує, що процесу-альний закон не передбачає жодних обмежень для оскарження рішення суду особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та ( або ) обов`язки, посилаючись при цьому на пункт перший частини другої статті 358 ЦПК України.

Отже із заяви, поданої на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 17 квітня 2023 року, убачається, що інших поважних причин в обгрунтування пропущеного у понад дванадцять років процесуального строку на оскарження судових рішень ОСОБА_4 не зазначає. Вказана скаржницею в апеляційній скарзі від 07 квітня 2023 року підстава для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвалою апеляційного суду від 17 квітня 2023 року уже визнана неповажною, у зв`язку із чим ОСОБА_4 надавалася можливість вказати поважні причини для апеляційного оскарження судових рішень 2008 року. Про-те у заяві від 01 травня 2023 року про поновлення процесуального строку для апеляційного оскарження ОСОБА_4 не зазначає інших поважних причин для задоволення її клопотання, але стверджує про своєчасність подання нею апеляційної скарги, посилаючись на норми статті 354 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши у сукупності наведені скаржницею доводи по-важності пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року, на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 листопада 2008 року, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначена ОСОБА_4 підстава для поновлення строку на оскарження судових рішень не може бути визнана по-важною, достатньою для задоволення такого клопотання. Інші поважні підстави пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження судових рішень, як уже зазначалося, не наведені.

Апеляційний суд ураховує, що право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту восьмого частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основопо-ложних свобод гарантовано право кожного на справедливий і публічний роз-гляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім су-дом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13. Зокрема Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотри-мання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'-язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумов-лений особливими і непереборними обставинами ( рішення у справі «Рябих проти Росії» ( Ryabykh v. Russia ), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X ) ( п. 46 рішення ).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирі-шення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває у межах дис-креційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необ-меженими. Від судів вимагається вказувати підстави поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata ( прин-цип юридичної визначеності ), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків ( пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» ( Заява № 3236/03 ).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для за-безпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юри-дичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці нор-ми будуть застосовані ( рішення Європейського суду з прав людини у справі Перетяка та Шереметьєв проти України, № 17160/ 06 та № 35548/06, параграф 34 від 21 грудня 2010 року ).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Поль-щі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо дос-тупності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони та обмежен-ня, зміст яких полягає у запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є пору-шенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у такому його елементі як пра-вова визначеність ( рішення Європейського суду з прав людини у справі «Не-шев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року ).

Апеляційний суд наголошує, що відмову у поновленні строку на апеляцій-не оскарження у цій конкретній справі не можна та немає жодних підстав трак-тувати як обмеження у доступі до правосуддя, оскільки обставини, що спричи-нили порушення вказаного строку, не можна вважати об`єктивно неперебор-ними та пов`язаними з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення дій щодо отримання тексту судового рішення та подання скарги на таке рішення у випадку незгоди із ним. У свою чергу поновлення вка-заного строку у цій конкретній справі призведе до порушення принципу пра-вової визначеності та права на справедливий суд.

Розглядаючи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апе-ляційного суду від 09 серпня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за її апеляційною скаргою на рішення Ленінського ра-йонного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року, на додаткове рішення цього суду від 17 листопада 2008 року, Верховний Суд у постанові від 01 грудня 2022 року зазначив, що під час розгляду цивільної справи № 127/34103/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, та припинення права спільної часткової власнос-ті, ОСОБА_1 подавала відзив на позов, у якому посилалася на оскаржувані у цій справі рішення. ОСОБА_4 у свою чергу на зазначений відзив 03 листо-пада 2020 року подала клопотання про відмову у прийнятті відзиву на позов. Зазначене свідчить про обізнаність її стосовно наявності оскаржуваних судових рішень у цій справі. Тому посилання ОСОБА_4 у заяві від 01 травня 2023 року на те, що висновок судів про можливість для неї дізнатися щодо існування судових рішень 2008 року реально мала місце ще у листопаді 2020 року грунту-ється на припущенні, є надуманим, таким, що суперечить фактичним обстави-нам справи.

Частиною першою статті 261 ЦК України установлено, що перебіг позов-ної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За фактичними обставинами цієї справи безсумнівним є висновок про можливість для ОСОБА_4 вчиняти усі передбачені чинним законодав-ством дії із захисту свого приватного майнового інтересу у передбачений зако-ном спосіб, починаючи з листопада 2020 року.

Як уже зазначалося, будь-яких поважних причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Він-ниці від 29 серпня 2008 року, додаткового рішення цього суду від 17 листопада 2008 року скаржниця не наводить. Апеляційний суд не знаходить причин, які були б об`єктивно непереборними, тобто таких, що не залежали від волевияв-лення ОСОБА_4 , або дійсно були б пов`язані з істотними обставинами, пе-решкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне, починаючи із лис-топада 2020 року, звернення її до суду апеляційної інстанції з оскарженням судових рішень.

Поновлення строку на оскарження судових рішень за клопотанням ОСОБА_4 , викладеним в апеляційній скарзі, яка надійшла до суду 07 квітня 2023 року, у заяві від 01 травня 2023 року, за вказаної скаржницею підстави, яка не узгоджується із вимогами цивільного, цивільного процесуального законодав-ства, лише за сприйняття суб`єктивного тлумачення, помилкового розуміння нею цих норм права, є неможливим.

Убачається доцільним підкреслити, що оскаржувані рішення суду першої інстанції ухвалені у 2008 році, тобто, понад дванадцять років тому, через що поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку зі спливом значного періоду часу буде порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, невиправданим втручанням у принцип правової визна-ченості. Як наслідок належить зробити висновок про відсутність поважних підстав для поновлення ОСОБА_4 пропущеного процесуального строку на оскарження судових рішень 2008 року. Посилання скаржниці на стан здоров`я є вагомою обставиною, однак вона не впливає на висновок апеляційного суду щодо безпідставного пропуску нею строку на апеляційне оскарження, почина-ючи з листопада 2020 року.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву про поновлення строку не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд у встановленому статтею 358 цього Кодексу порядку відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі.

Пунктом четвертим частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у визначений судом строк не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись нормами статей 354, 357, 358, 381, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження у цивільній справі № 2-6491/08 за позовом ОСОБА_1 , яка є правонаступницею ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнан-ня права власності на майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року, на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 лис-топада 2008 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дати її постановлення і з цієї дати протягом тридцяти днів вона може бути оскаржена у касаційному по-рядку до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський