Номер провадження: 22-з/813/122/23
Справа № 522/3865/18
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
27.03.2023 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Хухрова С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду заяву представника ОСОБА_1 - Соловйова Віктора Вікторовича про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макаренко Валерій Михайлович про захист прав споживача шляхом визнання недійсним кредитного договору, договору поруки, договору іпотеки, стягнення коштів
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макаренко Валерій Михайлович про захист прав споживача шляхом визнання недійсним кредитного договору, договору поруки, договору іпотеки, стягнення коштів - задоволено частково.

Визнано недійсним Кредитний договір № 6543183 укладений 1 липня 2008 року між ОСОБА_4 та Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк", правонаступником якого наразі є Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" та Додаткову угоду № 15178356 від 14.06.2012 року до вказаного Кредитного договору.

Визнано недійсним Договір поруки № 6547104 від 1 липня 2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк", правонаступником якого наразі є Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" та ОСОБА_3 та Додаткову угоду № 6547104/20120614 від 14.06.2012 року до вказаного Договору поруки.

Визнано недійсним Іпотечний договір, укладений 1 липня 2008 року між ОСОБА_4 та Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк", правонаступником якого наразі є Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" та Договір про внесення змін від 14.06.2012 року до вказаного Іпотечного договору.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" () в порядку ст. 1057-1 ЦК України грошові кошти у розмірі 24879,82 доларів США.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" () на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) в порядку ст. 216 ЦК України грошові кошти у розмірі 9327,58 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" () на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 31426,56 грн. за оплату проведеної судово-економічної експертизи.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макаренко Валерій Михайлович про захист прав споживача шляхом визнання недійсним кредитного договору, договору поруки, договору іпотеки, стягнення коштів - залишено без змін.

В судовому засіданні 23.02.2023 року, до закінчення судових дебатів у справі представник ОСОБА_3 - Соловйов В.В. заявив в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про стягнення з відповідача судових витрат.

28.02.2023 року від представника ОСОБА_3 - Соловйова В.В. на електрону пошту апеляційного суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій представник просить суд стягнути з АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_3 понесені нею витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 20000 грн.

Про судове засідання суду апеляційної інстанції на 16.03.2023 року, учасники справи були повідомлені належним чином.

Від представника ОСОБА_3 - Соловйова В.В. на електрону пошту апеляційного суду 14.03.2023 року надійшло клопотання, у якому представник просить розглянути зазначену заяву без його участі та участі позивачки, заяву підтримують в повному обсязі та просять її задовольнити.

15.03.2023 року від представника АТ «ПУМБ» на електрону адресу апеляційного суду надійшло клопотання, у якому представник просить відкласти судове засідання на іншу дату.

Проте вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Зважаючи на вищевказане, колегія ухвалила, здійснювати розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення про витрати, пов`язаних із розглядом справи у відсутності представника АТ «ПУМБ», який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Окрім того, скориставшись своїм правом передбаченим ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України, в цей же день - 15.03.2023 року представник АТ «ПУМБ» також направив на електрону адресу суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши заяву та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно із ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, питання про судові витрати судом не вирішувалось.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до зазначених вище вимог процесуального закону, перед судовими дебатами, в суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_3 - Соловйов В.В. зробив відповідну заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується протоколом судового засідання від 23.02.2023 року.

Частиною 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 та п. 4. ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.5 ст. 137 ЦПК, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження понесених витрат, представником ОСОБА_3 - Соловйовим В.В. надано до суду:

-Договір про надання правничої (правової) допомоги від 01.02.2018 року, укладений між ОСОБА_3 та адвокатом Соловйовим В.В.;

-Додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 01.02.2018 року від 22.02.2021 року;

-Акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 01.02.2018 року та додаткової угоди від 22.02.2021 року від 27.02.2023 року;

-Розписка від 21.02.2021 року.

Отже, загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, яку заявник просить стягнути з АТ «ПУМБ», становить 20000 грн.

Однак, матеріалами справи встановлено, що АТ «ПУМБ» подало до суду 15.03.2023 року заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у яких представник АТ «ПУМБ» посилається на те, що:

1)сторона позивача позбавила відповідача можливості належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявити клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а тому у задоволенні заяви слід відмовити з підстав не вчинення процесуальних дій передбачених ст. 134 ЦПК України, що призвели до порушення принципу змагальності з боку позивача;

2)представник позивача не зробив у відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України заяву до закінчення судових дебатів у справі про подання доказів, а отже позивачка пропустила строк для подання доказів понесених витрат;

3)розписка від 22.02.2021 року, яка надана на підтвердження сплати послуг адвокату є неналежним доказом у справі, оскільки не є розрахунковим документом.

Разом з тим, у поданих запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення, АТ «ПУМБ» не спростував понесених позивачкою витрат на оплату правничої допомоги адвоката, з огляду на наступне.

Так, згідно ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Уразі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що в апеляційній скарзі ОСОБА_3 не вказувала на те, що вона очікує понести судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20000 грн. , однак такі вимоги були заявлені у відповідності ст 141 ЦПК України.

Крім того, ч. 2 ст. 134 ЦПК України та у ряді постанов Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020 зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Посилання АТ «ПУМБ» про те, що представник позивача не зробив у відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України заяву до закінчення судових дебатів у справі про подання доказів, а отже позивачка пропустила строк для подання доказів понесених витрат є також необґрунтованими, оскільки як вже було встановлено судом, спростовуються протоколом судового засідання від 23.02.2023 року.

При цьому заяву подано через п`ять днів після прийняття постанови судом апеляційної інстанції, тому строк не пропущено.

Безпідставними є і заперечення АТ «ПУМБ» про те, що розписка від 22.02.2021 року, яка надана на підтвердження сплати послуг адвокату є неналежним доказом у справі, оскільки не є розрахунковим документом.

Так, законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №280/5176/20 дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Більш того, апеляційний суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Слід зауважити, що заперечення АТ «ПУМБ» на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правову допомогу зводяться лише до формальних посилань на порушення порядку подачі позивачем орієнтовного розрахунку судових витрат і не містять посилань щодо їх не співмірності по суті.

Разом з тим, розподіляючи витрати, які позивач поніс на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Згідно положень ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, апеляційним судом розглядалися дві апеляційній скарги:

апеляційна скарга ОСОБА_3 та апеляційна скарга АТ «ПУМБ», які постановою апеляційного суду від 23.02.2023 року були залишені без задоволення.

Отже, враховуючи вищенаведене, пропорційність витрат задоволеним вимогам та керуючись принципами справедливості та розумності, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення заяви представника ОСОБА_3 - Соловйова Віктора Вікторовича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат та визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн., які належить стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 134, 135, 137, 141, 270, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_3 - Соловйова Віктора Вікторовича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Прийняти додаткову постанову.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» () на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені нею витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривен.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.03.2023 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда