ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м.Суми

Справа №950/1670/22

Номер провадження 22-ц/816/258/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 05 грудня 2022 року в складі судді Бакланова Р.В., ухваленого в м. Лебедин,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у жовтні 2022 року, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПриватБанк) просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 12.11.2013 року у розмірі 31428 грн. 89 коп. станом на 11.07.2022 року, а також просило стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги обґрунтувало тим, що між ПриватБанком та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг № б/н від 12 листопада 2013 року, згідно з яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що може бути змінений ПриватБанком. Підписанням анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідач підтвердив той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування та згоден з ними. У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, ПриватБанк має право вимагати повернення всієї суми кредиту або її частини. Станом на 11 липня 2022 року заборгованість склала 31428 грн. 89 коп., з яких: за тілом кредиту - 24571 грн. 35 коп., за простроченими відсотками - 6857 грн. 54 коп.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 05 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності кредитних правовідносин між ним та відповідачем, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Також, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем до стягнення понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПриватБанк через представника адвоката- Бережну Н.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі та відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи скарги мотивує тим, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову не звернув уваги на те, що на підтвердження приєднання відповідача до умов укладеного кредитного договору, ним було надано підписану позивачем анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка разом із тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складає договір про надання банківських послуг, а таким чином, висновок суду про неукладеність кредитного договору є безпідставним. Крім того, відповідач після перевипуску платіжних карток отримувала грошові кошти та користувалася ними, частково погашала заборгованість. Надана банком виписка по карткових рахунках та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідач факт укладання кредитного договору та його умови не оспорювала, розрахунок заборгованості не спростувала, а тому суд помилково відмовив в задоволенні позовних вимог. зазначає, що надання безпроцентних кредитів забороняється. Крім того, вказує, що стягнуті судом витрати на професійну правничу допомогу адвоката не є співмірними із складністю справи, ціні заявлених позовних вимог, а самим позивачем було заявлено до компенсації 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 12 листопада 2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 26).

Також, 28.09.2020 року відповідач підписала інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надану, виходячи із обраних нею умов кредитування (а.с. 26-29).

Згідно довідки наданої позивачем, відповідач отримувала дві кредитні картки за укладеним договором, а саме: 11.09.2014 року та 28.09.2020 року (а.с.25).

Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем підписано не було.

З розрахунку заборгованості за договором від 12 листопада 2013 року станом на 11.07.2022 року вбачається, що заборгованість склала 11428 грн. 89 коп., з яких: за тілом кредиту - 24571 грн. 35 коп., заборгованість за простроченими відсотками 6857 грн. 54 коп.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

За правилами встановленими частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює фінансова установа, в даному випадку ПриватБанк.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, проценти за користування позиченими коштами та неустойка за своєю правовою природою поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 12 листопада 2013 року процентна ставка не зазначена, наданий банком Витяг з Тарифу обслуговування кредитних карт «Універсальна» ОСОБА_1 не підписаний.

В обґрунтування вказаних вимог ПриватБанк зазначав, що підпис ОСОБА_1 в анкеті-заяві про приєднання свідчить про факт її ознайомлення та згоду з Умовами та Правилами надання банківський послуг, а також Тарифами банку.

На підтвердження цих вимог позивач надав витяг з паспорту споживчого кредиту обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Platinum», «MC World Black Edition», «Visa Signature», «MC WorldElite», «Visa Infinite» та витяг з архіву Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку без дати та номеру в яких визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

Колегія суддів звертає увагу на те, що хоча витяг з паспорту споживчого кредиту обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Platinum», «MC World Black Edition», «Visa Signature», «MC WorldElite», «Visa Infinite» і підписані відповідачем, проте вказаний документ було підписано відповідачем лише 28.09.2020 року, тобто майже через 7 років після укладання договору. При цьому жодних доказів щодо того, що саме ці умови кредитного договору, що викладені у вищевказаному документі існували на момент укладання відповідачем кредитного договору матеріали справи не містять, як і обставин того, з якими саме умовами кредитного договору було ознайомлено конкретно відповідача при підписанні нею з паспорту споживчого кредиту, зокрема, умовами обслуговування кредитних карт «Універсальна» чи «Універсальна GOLD», чи «Platinum», чи «MC World Black Edition», чи «Visa Signature», чи «MC WorldElite», чи «Visa Infinite» та в чому саме вони зазнали змін в порівнянні з умовами кредитного договору, що існували до цього. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, оскільки є інформацією про споживче кредитування, з якою банк повинен ознайомити позивальника до укладання кредитного договору. При цьому жодних доказів того, що при укладанні кредитного договору позивач ознайомив відповідача з паспортом споживчого кредитування, матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів не може прийняти в якості доказу на підтвердження ознайомлення відповідача з умовами кредитування вказаний витяг з паспорту споживчого кредиту.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. При цьому, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення ПриватБанку, який може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

За змістом вказаної норми договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим ПриватБанком в період з часу виникнення спірних правовідносин (12 листопада 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03 жовтня 2022 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, як і паспорт споживчого кредиту.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту, Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору.

Надані позивачем витяги з Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанком, з огляду на їх мінливий характер, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, не можуть свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вищевикладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Також, Велика Палата у вказаній постанові зробила наступний правовий висновок: витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

До того ж, укладений між сторонами кредитний договір від 12 листопада 2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту і в ньому не зазначено вид платіжної кредитної карти на яку банком перераховувалися кредитні кошти. При цьому, з наданої банком довідки вбачається, що відповідачу було видано вперше кредитну картку лише 11.09.2014 року, тобто майже через рік після підписання нею анкети - заяви, що спростовує доводи позивача про те, що ним при укладанні кредитного договору було виконано умови щодо надання відповідачці доступу до кредитних коштів.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

До цього необхідно зазначити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, при укладенні договору з ОСОБА_1 . ПриватБанк не дотримався вимог добросовісності, розумності і справедливості та переклав на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Отже, колегія суддів в частині відмови у стягнення заборгованості за простроченими відсотками погоджується з висновками суду першої інстанції.

Щодо заявленої позивачем вимоги про повернення сум тіла кредиту, колегія суддів зазначає, що відповідно до наданого позивачем до позову розрахунку станом на 11.07.2022 року, ОСОБА_1 за період з 23.03.2015 року по 11.07.2022 року використано кредитних коштів на суму 72721 грн.87 коп., а погашено заборгованості 63385 грн. 03 коп. Таким чином непогашеним залишається тіло кредиту на суму 9336 грн. 84 коп. (72721,87-63385,03).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що фактично ОСОБА_1 не погашено заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9336 грн. 84 коп., а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відносно того, що наданий баком розрахунок заборгованості не може бути належним доказом по справі з огляду на те, що він підписаний невідомою особою без зазначення її прізвища та посади, колегія суддів вважає помилковими, оскільки вказаний розрахунок надано саме від імені юридичної особи - ПриватБанку її представником Гребенюком О.С. разом з позовом в якості додатку до позовної заяви та підписано ним при поданні цієї позовної заяви. При цьому будь - яких вимог до оформлення розрахунку заборгованості, що виконаний представником банку чинне законодавство не містить.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині здійсненого судом першої інстанції розподілу судових витрат по наданню професійної правничої допомоги, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке:

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

До свого відзиву відповідачем було надано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/22 від 27.10.2022 року укладений з адвокатським бюро «Калінін і Партнери», з додатку № 1 від 27.10.2022 року до якого, гонорар адвоката складає 6000 грн.

Відповідно до меморіального ордеру №@2РL003219 від 01.11.2022 року ОСОБА_1 сплачено адвокатському бюро «Калінін і Партнери» 3000 грн. за договором № б/н/22.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що відповідачем доведено обставини понесення нею судових витрат, зокрема, витрат по наданню професійної правничої допомоги.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, через неправильне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, на підставі п.п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, то з урахуванням розміру задоволення вимоги відповідно, на користь відповідача підлягають стягненню понесені нею судові витрати по наданню професійної правничої допомоги пропорційно розміру відмовлених заявлених до неї позовних вимог і ця сума складає 4217 грн. 40 коп.

Разом з тим, в зв`язку з тим, що відповідач, як споживач банківських послуг звільнена від сплати судового збору, як в судах першої так і в судах апеляційної інстанції, позивачу підлягають компенсації понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та апеляційний перегляд справи за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367; п. 2 ч. 1 ст. 374; п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 05 грудня 2022 року в частині відмови в задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості з тіла кредиту та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9336 грн. 84 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по наданню професійної правничої допомоги в сумі 4217 грн. 40 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 737 грн. 11 коп. та за апеляційний перегляд справи в сумі 1105 грн. 66 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина