Справа № 348/287/23
Провадження № 22-ц/4808/531/23
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Пнівчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 09 березня 2023 року, у складі судді Міськевич О.Я., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовну заяву мотивував тим, що 21.11.2015 між ним та відповідачкою ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції в Івано-Франківській області складено відповідний актовий запис № 340. Від шлюбу у них дітей не має.

Зазначає, що сторони припинили спільне проживання і з травня 2022 року проживають окремо та не підтримують жодних сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть. На даний час кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами.

Наміру зберегти сім`ю з відповідачкою у нього не було, вважав, що їх сім`я розпалась остаточно, шлюб носить формальний характер і примирення між ними неможливе.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 09 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Шлюб зареєстрований 21 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у Відділі держаної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції в Івано-Франківській області складено відповідний актовий запис №340 розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвище відповідачці ОСОБА_1 залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважала, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неповно з`ясував обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, невірно застосував норми процесуального права.

При ухваленні рішення, суд не вживав заходи щодо примирення між сторонами, оскільки між ними не було спорів та непорозумінь.

Зазначає, що шлюбні відносини між нею та позивачем не припинялися. З початку війни чоловік перебуває на службі в Збройних Силах України. Вони постійно підтримували відносини, за можливості за допомогою телефонного та/або відео зв`язку спілкувалися. Чоловік двічі, впродовж десяти днів, перебував у відпустці і в цей період сторони проживали сім`єю, суперечок між ними не виникало. Позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог.

Розірвавши шлюб, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи.

Просить скасувати рішення суду та залишити заяву без розгляду. Надати час для примирення строком на 6 місяців.

06 квітня 2023 року ОСОБА_2 подав заяву про відмову від позову.

Зазначив, що після подання апеляційної скарги ОСОБА_1 , сторони відновили подружні стосунки і продовжують проживати сім`єю. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнає, вважає рішення суду про розірвання шлюбу помилковим.

Позивач ОСОБА_2 відмовляється від позову про розірвання шлюбу, зазначає, що наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі йому зрозумілі.

Просить прийняти відмову від позову про розірвання шлюбу, визнати нечинним рішення Надвірнянського районного суду від 09 березня 2023 року, закрити провадження у справі. Справу слухати без його участі.

Частиною другою статті 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Дослідивши обставини справи та перевіривши доводи заяви ОСОБА_2 про відмову від позову до ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла такого висновку.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає у тому числі можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до пункту 4 частини першої та частини другої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Згідно із частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

ОСОБА_2 відомі правові наслідки відмови від позову, визначені статтею 256 ЦПК України, про що свідчить зміст поданої 04 квітня 2023 року заяви про відмову від позову.

Статтею 373 ЦПК України визначено, що в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Заява ОСОБА_2 про відмову від позову підписана особисто позивачем, надіслана до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку, відповідає вимогам статті 206 ЦПК України і підстав для неприйняття відмови позивача від позову не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приймає відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, у зв`язку з чим визнає нечинним рішення суду першої інстанції та закриває провадження у справі.

Крім того, колегія суддів роз`яснює, що з моменту постановлення ухвали судом апеляційної інстанції визнане нечинним судове рішення суду першої інстанції втрачає законну силу.

Відповідно до частини другої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Аналогічні положення закріплені в частині четвертій статті 7 Закону України «Про судовий збір», яка встановлює підстави та порядок повернення судового збору.

Оскільки за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідачка сплатила 1610,40 грн судового збору, то з державного бюджету на її користь підлягає поверненню 50 % сплачених коштів, що становить 805,20 грн.

Керуючись ст.ст. 142, 206, 255, 373, 374, 375 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_2 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Визнати нечинним рішення Надвірнянського районного суду від 09 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Закрити провадження у справі №348/287/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 805,20 грн (вісімсот п`ять гривень 20 копійок) судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № від 20 березня 2023 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин