Справа № 523/8929/18
Провадження №2/523/266/23
У Х В А Л А

"13" квітня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участю секретаря судового засідання Бєлік Л.В.

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Одесі в залі суду № 6 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27.06.2018 року звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.06.2018 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір, за умовами якого ОСОБА_3 , зобов`язався організувати спорудження та забезпечити введення в експлуатацію будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на день укладання договору, позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , та таким чином майно набуте подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі є спільною власністю подружжя. На підставі викладеного просив визнати майнові права на частину незавершеного будівництвом трьохповерхового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за позивачем право особистої власності на частину майнових прав на незавершений будівництвом об`єкт.

Із зустрічною позовною заявою до Суворовського районного суду м. Одеси 10.07.2018 р. звернулась ОСОБА_2 , зазначила що між сторонами наявний спір щодо квартири АДРЕСА_2 , квартири АДРЕСА_3 , легкового автомобілю марки BMW, мотоциклу та іншого майна.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2018 року у справі затверджено мирову угоду між сторонами та закрито провадження у справі.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 08.11.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, ухвалу про затвердження мирової угоди скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2019 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя направлено за підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Не погоджуючись з ухвалою суду про направлення цивільної справи за підсудністю, представником ОСОБА_1 адвокатом Шепітко Григорієм Івановичем подано апеляційну скаргу, в якій адвокат просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25.02.2019 року та направити справу за підсудністю по Приморського районного суду м. Одеси.

Постановою Одеського апеляційного суду від 25.03.2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шепітко Григорія Івановича задоволено частково, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25.02.2019 року скасовано, цивільну справу направлено до Суворовського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

Після надходження зазначеної цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2021 року цивільну справу прийнято до провадження. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 липня 2021 року заяву відповідача/позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду задоволено.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишено без розгляду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2023 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.171-172).

Чергове судове засідання у справі призначено на 13 квітня 2023 року.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Шепітко Григорій Іванович про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку, шляхом направлення смс-повідомлення представнику позивача, згідно роздруківки з комп`ютерної програми ДЗ представник виклик до суду отримав (а.с.187). Про причини не явки суду не повідомив, з будь-якими заявами на адресу не звертався, позовна заява не містить вимоги щодо можливості розгляду справи у відсутність позивача та або його представника.

Представник відповідача адвокат Пугаченко С.Ю., 13.04.2023 року (вх. № 2512) звернувся із заявою про залишення позову без розгляду. В обґрунтування заяви зазначив, що в попереднє судове засідання, яке було призначене на 16.03.2023 року позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи до суду не з`явились. Чергове судове засідання призначене на 13.04.2023 року, представник позивача та позивач також не з`явились, поважність причин не явки суду повідомлені не були. Зазначив, що учасники провадження мають добросовісно користуватись процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі викладеного, просить суд врахувати те, що не явка сторони позивача без поважних причин в судове засідання є повторною, а відтак є підстави для залишення позову без розгляду (а.с.188).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Нормами процесуального закону визначено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у порядку, встановленому ЦПК України.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Згідно зі статтею 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Матеріалами справи встановлено, що судом неодноразово здійснювався виклик позивача та представника позивача в судові засідання, останні повідомлені про час та місце слухання справи.

Матеріалами справи встановлено, що представник позивача ОСОБА_5 , про час та місце слухання справи призначеної на 16.03.2023 року повідомлений належним чином та своєчасно (а.с.179), про причини не явки суду не повідомив, з будь-якими заявами щодо поважності причин не явки до суду не звертався. В судове засідання призначене на 13.04.2023 року представник позивача до суду також не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно (а.с.187), не повідомив про причини не явки та не надав доказів щодо поважності не явки до суду.

Крім іншого, позовна заява не містить в собі заяв або клопотань щодо можливості розгляду справи за відсутності сторони позивача.

Таким чином, судом встановлено, що представник позивача про судові засідання повідомлений належним чином та своєчасно, про причини не явки суду не повідомив.

Частинами першою, другою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України - суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно ч. 5 ст. 223 ЦПК України - у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин такої неявки. Матеріали справи не містять заяви сторони позивача щодо можливості розгляду справи за їх відсутності.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 465/205/17 (провадження № 61-9536св21).

Згідно зі статтею 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Системний аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі. Саме тому, повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Таким чином, зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами щоб не допустити затягування розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 558/9/18 (провадження № 61-13892св20).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Відтак, суд зобов`язаний присікти недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц (провадження № 61-17220св18).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач втратив інтерес до справи, його не явка в судові засідання свідчить про затягування розгляду справи, оскільки з квітня 2021 р. а ні позивач а ні його представник жодного разу до суду не з`явились, не звертались з будь-якими клопотаннями, рухом справи не цікавились.

Крім того, Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, без розгляду.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 13, 131, 223, 247, 257, 260, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, протягом 15-ти днів з дня складення ухвали.

Суддя: