Справа № 462/2940/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2023 року суддя Залізничного районного суду м. Львова м. Львова

Гедз Б. М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з

04.12.2021 року по 20.01.2022 року в сумі 11 927,56 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що до 18.08.2021 року перебувала із ДП ЛДЗ «ЛОРтА» у трудових відносинах, працювала старшим диспетчером виробничо-диспетчерського відділу 545 на Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА» та 18.08.2021 року наказом

№ 208к від 18.08.2021 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП звільнена. У день звільнення розрахунок відповідачем не було проведено, у зв`язку із чим зверталась до суду із відповідним позовом, який рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2023 року задоволено та стягнуто з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з березня по серпень 2021 року з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористані щорічні відпустки у сумі 20 795 грн 26 коп, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 серпня 2021 року по 03 грудня 2021 року в сумі 10 000 грн та судовий збір. Цим же рішенням також визначено, що її середньоденна заробітна плата становить 384,76 грн. Остаточний розрахунок відповідач провів лише 20.01.2022 року, тому просить позов задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 24.06.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у справі ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» належним чином повідомлено про розгляд вказаної справи у порядку спрощеного провадження, роз`яснено право, порядок та строки на подання відзиву на позовну заяву, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками. 22.12.2022 року представником відповідача адвокатом О. Талалаєвою подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні заявленого позову, покликаючись на вимоги ст.233 КЗпП. Просила також поновити строк для подання відзиву на позовну заяву, оскільки ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками отримано у грудні 2022 року, із врахуванням часу передання для опрацювання вказаних документів із канцелярії та відсутністю електроенергії на робочому місці відзив на позовну заяву подано із пропуском строку, встановленого судом з поважних причин.

Оглянувши матеріали справи, встановлено, що згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення наявного у матеріалах справи, копію ухвали про відкриття провадження від 24.06.2022 року та копію позовної заяви з додатками відповідачем ДП ЛДЗ «ЛОРТА» отримано 05.12.2022 року. Відповідно до ухвали про відкриття провадження відповідачу у справі було визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву, тобто останнім днем строку подання ДП ЛДЗ «ЛОРТА» було 20.12.2022 року. Зважаючи, що відзив на позовну заяву подано відповідачем 22.12.2022 року, тобто із незначним пропуском строку для подання такого за наявності поважних причин, відповідачу слід поновити строк для подання відзиву на позовну заяву.

Мотивуючи відзив на позовну заяву представник відповідача вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку, оскільки відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні може звернутись безпосередньо до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Згідно офіційного тлумачення положення ст. 233 КЗпП Конституційним судом для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні суми, фактично розрахувався з ним. Фактичний розрахунок у даній справі з позивачем був проведений 20.01.2022 року, тому позивач, з урахуванням вимог ст. 233 КЗпП, повинна була звернутись до суду із вимогами про стягнення середнього заробітку протягом трьох місяців, однак всупереч положенням закону звернулась із таким позовом через 6 місяців після проведення із нею розрахунку. При цьому, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом, згідно записів трудової книжки, встановлено, що 01.10.1998 року ОСОБА_1 прийнято на посаду начальником виробничо-диспетчерського бюро цеху 008 по переведенню з ДП «ЛОРТА-РЕА», 15.04.2011 року ОСОБА_1 переведено заступником начальника цеху 2 групи начальником виробничо-диспетчерського бюро монтажно-складального цеху 2 групи (008), 03.10.2016 року переведено старшим диспетчером виробничо-диспетчерського відділу (545) та наказом № 208к від 18.08.2021 року звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 грудня 2021 року у справі

№ 462/7237/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати за період з березня по серпень 2021 року з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористані щорічні відпустки в сумі 20795 гривень 26 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 серпня 2021 року по 03 грудня 2021 року в сумі 10000 гривень 00 коп., без врахування з цих сум стягнення податків та обов`язкових зборів.

Судом також встановлено, що постановою Львівського апеляційного суду від 03 червня 2022 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 грудня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні змінено. Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 серпня 2021 року по 03 грудня 2021 року в сумі 29241,76 гривень. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вказаною постановою Львівського апеляційного суду від 03.06.2022 року з Довідки № 84, виданої ОСОБА_1 встановлено, що середньоденна заробітна плата з урахуванням податків і зборів становить 384,76 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Позивач у тексті позовної заяви зазначає, що розрахунок з нею відповідачем проведено 20.01.2022 року, однак вбачається із виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 в АТ «Державний експертно-імпортний банк України», на виконання рішення суду від 03.12.2021 року відповідачем ДП ЛДЗ «ЛОРТА» 27 січня 2022 року було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 31 703, 26 грн.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 Кодексу законів про працю України (у редакції чинній на час правовідносин), згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку.

Поруч з цим, згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Крім того, у п.п. 6 п. 2.2 рішення від 22 лютого 2012 року №4-рп/2020 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Такий же висновок викладено у п.п. 39, 40 постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду, від 24.04.2019 у справі №607/14495/16-ц, а саме, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

У даній справі встановлено, що остаточний розрахунок із позивачем було проведено 27 січня 2022 року, тобто тримісячний строк звернення ОСОБА_1 із позовом про стягнення середнього заробітку сплив 28 квітня 2022 року, однак як вбачається із штампа вхідної кореспонденції суду із вказаним позовом ОСОБА_1 звернулась 23 червня 2023 року, тобто із пропуском тримісячного строк звернення до суду.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно положень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 223 КЗпП (322-08) строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін.

Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц, зокрема зазначено, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

За наведеного, сплив строку звернення до суду є підставою для відмови у позові та застосовується до обґрунтованих позовних вимог, при цьому суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску строку звернення до суду, навівши у рішення мотиви його поновлення або неможливості поновлення пропущеного строку.

Разом з тим, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач ОСОБА_1 не просить суд поновити пропущений строк звернення до суду, як вбачається із тексту позовної заяви, позивач жодним чином не покликається на наявність у неї поважних причин пропуску визначеного законом тримісячного строку звернення до суду із позовом.

Стороною відповідача у відзиві на позовну заяву в свою чергу зроблено заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Позивач правом подання відповіді на відзив на позовну заяву станом на час винесення судом рішення не скористалась.

Відповідно до статті 81 ЦПК України визначено обов`язок доказування і подання доказів, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Враховуючи що позивачем ОСОБА_1 пропущено визначений законом тримісячний строк пред`явлення позову до суду, при цьому не надано жодних доказів поважності пропуску такого та позивач не просила поновити з цих підстав пропущений строк, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку у зв`язку із пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 47, 115-117, 233 КЗпП України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , вид. Залізничним РВ УМВС України у Л/о, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА», яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Патона, 1, .

Суддя: (підпис) Б. М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал рішення у справі № 462/2940/22

Суддя: Б.М.Гедз