КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/293/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 року місто Київ

справа № 367/9633/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Кухленка Д.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про повернення коштів, стягнутих за виконавчим написом нотаріуса, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на його користь 17437,30 грн. безпідставно отриманих коштів.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з нього невиплачені грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» відступило право вимоги на підставі договору факторингу від 20 січня 2020 року №20/01/20-1/2, якому в свою чергу ТОВ «Майнінг Груп» відступило право вимоги на підставі договору факторингу від 10 жовтня 2016 року №2016-1ДМГ/ЄМПБ, якому в свою чергу ПАТ «Альфа-Банк», на підставі договору факторингу, відступлено право вимоги за кредитним договором від 29 червня 2011 року №500215109, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

Вказував, що заборгованість стягнуто за період з 08 жовтня 2016 року по 20 січня 2020 року у розмірі 4918,93 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 16385,75 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею, 150 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що в загальному розмірі становить 21 454,68 грн.

Зазначав, що 30 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським О.В. відкрито виконавче провадження №62398216 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. №983, вчиненого 20 січня 2020 року.

Позивач вказував, що на підставі виконавчого провадження №62398216 від 13 липня 2020 року із його пенсії на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було стягнуто борг у розмірі 17437,30 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року, яке набрало законної сили 02 серпня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №983, вчинений 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.С.

Посилався на те, що оскільки виконавчий напис за реєстровим номером №983, вчинений 20 січня 2020 року визнаний таким, що не підлягає виконанню, отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна на підставі статті 1212 ЦК України.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 стягнуті за виконавчим написом №983 від 20 січня 2020 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. грошові кошти в розмірі 17437,30 грн. та судовий збір в розмірі 908 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ТОВ «Фінансова компанія управління активами» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують перерахування стягнутих з позивача коштів на банківські реквізити саме відповідача - ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та в розмірі згідно позовних вимог - 17437,30 грн.

Вважає, що кошти, стягнуті в рамках виконавчого провадження, неможливо вважати безпідставно набутими.

Вказував, що оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить повернути, стягнуті в рамках виконавчого провадження як заборгованість за кредитним договором, їх не може бути витребувано відповідно до положень ст.1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 17437,30 грн., що стягнуті з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, а тому отримані ТОВ «Фінансова компанія управління активами» кошти на підставі вказаного виконавчого напису, підлягають поверненню позивачу на підставі ст.1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з ОСОБА_1 невиплачені грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» відступило право вимоги на підставі Договору факторингу від 20 січня 2020 року № 20/01/20-1/2, якому в свою чергу ТОВ «Майнінг Груп» відступило право вимоги на підставі договору факторингу від 10 жовтня 2016 року № 2016-1ДМГ/ЄМПБ, якому в свою чергу ПАТ «Альфа-Банк», на підставі договору факторингу, відступлено право вимоги за кредитним договором від 29 червня 2011 року № 500215109, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1

30 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським О.В. відкрито виконавче провадження №62398216 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. №983, вчиненого 20 січня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» заборгованості в сумі 21454,68 грн., відповідно до кредитного договору від 29 червня 2011 року №500215109, укладеного з ПАТ «Альфа-Банк».

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року, яке набрало законної сили 02 серпня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №983, вчинений 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.С.

З довідки, виданої ГУ Пенсійного фонду України в місті Києві від 12 серпня 2021 року вбачається, що за період з 01 листопада 2020 року по 31 березня 2021 року з пенсії ОСОБА_1 проводилося утримання коштів згідно постанови приватного виконавця Табінського О.В. від 13 липня 2020 року ВП №62398216 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у загальному розмірі 17437,30 грн.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст.1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов'язаний зобов'язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Частиною 1 ст.1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18, від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20, від 06 жовтня 2021 року у справі №623/363/20.

Оскільки, виконавчий напис №983, вчинений 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.С. рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року, яке набрало законної сили визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 17437,30 грн. в порядку ст.1212 ЦК України.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить повернути, стягнуті в рамках виконавчого провадження як заборгованість за кредитним договором, а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень ст.1212 ЦК України як безпідставне збагачення, колегія суддів відхиляє, оскільки виходячи з положень ст.1212 ЦК України особа зобов'язана повернути майно тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують перерахування стягнутих з позивача коштів на банківські реквізити саме відповідача - ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та в розмірі згідно позовних вимог - 17437,30 грн., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки стороною відповідача не було надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження вказаних доводів та на спростування доказів наданих стороною позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позову є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: