Справа № 226/1353/22
Справа № 226/1353/22
Провадження № 2/226/561/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2023 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Чередниченко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Мирнограді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 04.10.2002 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась дочка ОСОБА_3 . 16.12.2005 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Богатовим С.Г. він придбав у власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному житловому будинку з 15.03.2006 року зареєстровані він, його дружина ОСОБА_2 та їх донька ОСОБА_3 . З ІНФОРМАЦІЯ_2 у вказаному будинку зареєстрований син його дружини від іншого шлюбу ОСОБА_4 . В 2013 році вони з дружиною фактично припинили шлюбні стосунки, коли вона разом з дітьми пішли з цього будинку та почали мешкати окремо за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 07.10.2014 року шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано. З часу фактичного припинення шлюбних відносин, а саме з серпня 2013 року і до теперішнього часу його колишня дружина ОСОБА_2 , їх донька ОСОБА_3 та син дружини ОСОБА_4 не мешкають за місцем реєстрації. Він продовжує проживати у даному будинку, сплачує комунальні послуги, які нараховуються із розрахунку фактично зареєстрованих осіб, а відповідачі не приймають у цьому участі, що негативно впливає на його фінансовий стан. Крім того, при поданні ОСОБА_3 позовної заяви до суду про стягнення з нього аліментів, де його колишня дружина ОСОБА_2 є третьою особою, вона вказала адресу їх фактичного проживання: АДРЕСА_2 . Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами.

Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені у передбаченому Цивільно-процесуальним кодексом порядку.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзиви, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 04 жовтня 2003 року, шлюб було розірвано рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 07.10.2014 року (15-16).

Сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).

Згідно договору купівлі-продажу від 16.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Богатовим С.Г., ОСОБА_1 купив житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17-18, 19).

Згідно довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 16.12.2022 року та будинкової книги, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , його донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.20, 21-23).

Згідно з актом № 1/442 від 07.03.2023, складеним Координаційним комітетом органів самоорганізації населення м.Мирнограда, ОСОБА_2 , 1976 року народження, ОСОБА_3 , 2004 року народження, ОСОБА_4 , 1996 року народження, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але з серпня 2013 року і по теперішній час фактично не проживають за вказаною адресою (а.с.64).

В позовній заяві ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, в якій третьою особою виступає ОСОБА_2 , вказано адресу фактичного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 (а.с.25-28).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . В сусідньому будинку АДРЕСА_1 мешкає ОСОБА_1 . Раніше з ним мешкали його колишня дружина ОСОБА_2 , їхня дочка ОСОБА_3 та син колишньої дружини ОСОБА_4 . Але після розлучення ОСОБА_1 з ОСОБА_2 відповідачі не мешкають в будинку АДРЕСА_1 вже біля 10 років.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що з жовтня 2019 року і по теперішній час вона проживає в цивільному шлюбі однією сім`єю з ОСОБА_1 в його будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Весь цей час відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не проживають за вказаною адресою. Також, як їй казали сусіди, відповідачі не проживають у цьому будинку вже давно, набагато раніше ніж вона почала проживати у цьому будинку.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності в житлі без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не проживають в будинку АДРЕСА_1 вже майже десять років. Поважних причин не проживання відповідачів у цьому будинку судом не встановлено. Тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги в частині вимог про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

В той же час, відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Таким чином, будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ст.60 СК України є спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 , оскільки будинок був придбаний ними 16.12.2005 у період шлюбу.

Як встановлено судом, відповідачка ОСОБА_2 не проживає в зазначеному будинку з 2013 року по теперішній час. Але відповідачка ОСОБА_2 є співвласником вказаного будинку, тому суд вважає, що підстави для визнання відповідачки ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, згідно ст.405 ЦК України відсутні. Також суд вважає, що в даному випадку згідно ст.ст. 317, 321 ЦК України власника не можливо позбавити однієї із складових права власності - права користування його власністю.

Тому в задоволенні позову в частині вимог про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно відмовити.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 60 СК України, ст.ст. 317, 321, 355, 368, 369, 405 ЦК України, ст. 155 ЖК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Димитровським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 20.03.2023 року.

Суддя О.А. Рибкін