ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3690/23 Справа № 212/6763/22 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/6763/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха балка» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Суха балка»,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року,

встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха балка» (далі за текстом ПрАТ «Суха балка») про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 26 липня 1989 року по 02 червня 1993 року він працював на шахті «Юбілейна» Рудоуправління ХХ Партз`їзду, яку перейменовано у Руднік «Суха Балка», правонаступником якого є відповідач ПрАТ «Суха балка».

Працюючи прохідником 4 розряду 01 лютого 1993 року з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичного остеомієліту ліктьової та променевої кістки з права.

Висновком ВТЕК від 02 червня 1993 року позивачу вперше встановлено 80% втрати професійної працездатності та ІІ групу інвалідності у зв`язку з нещасним випадком.

Після неодноразових переоглядів висновком ВТЕК від 27 липня 1997 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності безстроково.

Також зазначав, що внаслідок нещасного випадку на виробництві порушено та порушуються нормальні його життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває виражений біль та обмеження рухів правої верхньої кінцівки, порушено активну функцію правого передпліччя. Внаслідок отриманої травми систематичною необхідністю отримання медичної допомоги позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги.

У зв`язку з викладеним просив стягнути з відповідача на його користь 250 000 гривень за заподіяну моральну шкоду ушкодженням здоров`я без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 150 000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» в дохід держави судовій збір в сумі 1500 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Жовтневого районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року та стягнути з відповідача на його користь 250 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при визначенні розміру відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, не було враховано відсоток втрати ним працездатності, ступінь тяжкості професійного захворювання, пов`язані з цим моральні страждання, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров`я, ступінь вини позивача. Позивач сумлінно працював у відповідача, добросовісно виконував свої обов`язки, а відповідач за час роботи позивача не вжив жодних заходів для забезпечення нешкідливих умов праці, внаслідок чого позивач вимушений постійно лікуватися та переносити фізичні та моральні страждання. Вважає суму моральної шкоди, визначену судом необґрунтованою та заниженою.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Суха балка», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у своєму позові ОСОБА_1 посилається на нещасний випадок, який стався з ним під час виконання своїх трудових обов`язків. Скаржник вважає, що позивач не оцінив ймовірних наслідків, щодо можливості у подальшому ушкодження свого здоров`я. Безпосередньо відповідальність під час виконання робіт покладається і на самого працівника, тому, що працюючи в умовах, наданих йому, нехтувати правилами є цілком безвідповідально. Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження здоров`я та його наслідки. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, відповідно до вимог законодавства на підприємстві застосовуються заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду з охорони праці. Оскільки ПрАт «Суха балка» не вчиняло будь-яких протиправних дій, які б знаходилися у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань ОСОБА_1 , суд першої інстанції помилково зробив висновок про обов`язок підприємства відшкодувати моральну шкоду позивачу. Визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості, справедливості та критеріям ст. 23 ЦК України. Вважає, що судом надано більшу перевагу доказам позивача, що в свою чергу призвело до помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди, та як наслідок винесення незаконного рішення.

В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.

ОСОБА_1 надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, апеляційну скаргу відповідача вважає безпідставною.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ПрАТ «Суха балка» підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з ОСОБА_1 з 26 липня 1989 року по 02 червня 1993 року працював на шахті «Юбілейна» Рудоуправління ХХ Партз`їзду, правонаступником якого є відповідач ПрАТ «Суха Балка» підземним прохідником, 02 червня 1993 року звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров`я, що підтверджується копією трудової книжки позивача. (а.с.6-9).

Згідно копії Акту № 5 про нещасний випадок від 03 лютого 1993 року, 01 лютого 1993 року на дільниці №8 орт-заїзд 7, осі горизонт 1020 метрів на шахті «Юбілейна» з прохідником 4 розряду ОСОБА_1 під час виконання трудових обов`язків, внаслідок дії деталей що рухаються стався нещасний випадок, внаслідок якого останній отримав травматичний остеомієліт ліктьової та променевої кісток з права.

Причинами нещасного випадку зазначено недоліки у навчанні безпечним прийомам роботи, низька виробнича дисципліна серед робочих та ІТР дільниці №8.

Крім того, актом про нещасний випадок №5 встановлено, що особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці є: гірничий майстер дільниці №8 ОСОБА_3 , начальник дільниці №8 ОСОБА_4 (а.с. 10-11)

Наслідками нещасного випадку стала втрата працездатності ОСОБА_1 на 80% із встановленням ІІ групи інвалідності, що підтверджується копією виписки із акту огляду ЛТЕК від 02 липня 1993 року. (а.с.12)

В подальшому ОСОБА_1 18 липня 1995 року пройшов переогляд, яким йому було повторно встановлено 80% втрати професійної працездатності та підтверджено ІІ групу інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом. (а.с. 13)

01 серпня 1996 року ОСОБА_1 повторно пройшов переогляд де йому було встановлено 60% втрати професійної працездатності, встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом з 01 липня 1996 року. (а.с. 13)

24 липня 1997 року ОСОБА_1 пройшов переогляд де йому було повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності, ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з трудовим каліцтвом безстроково, що підтверджується копією виписки з акту огляду ЛТЕК. (а.с. 14)

Спір виник з приводу відшкодування позивачеві моральної шкоди, завданої внаслідок втрати професійної працездатності, у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 173 КЗпП України, ст. 440-1 ЦК Української РСР, в редакції від 1963 року, й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачеві первинно висновком ЛТЕК від 02 липня 1993 року встановлено стійку втрату професійної працездатності, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23 червня 1993 року, в редакції, чинній на час виникнення правовідносин.

У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві позивачеві заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 60% та встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, незважаючи на лікування покращення в стані здоров`я відсутнє.

Згідно Акту про нещасний випадок № 5 від 03 лютого 1993 року (а.с. 10-11) нещасний випадок стався з вини підприємства Рудник «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка».

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачеві ОСОБА_5 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто ПрАТ «Суха Балка».

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 150 000 гривень, суд першої інстанції виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, внаслідок отриманого каліцтва, що потягло втрату працездатності первинно у розмірі 80% із встановленням ІІ групи інвалідності, в подальшому встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 60% із встановленням ІІІ групи інвалідності безстроково за трудовим каліцтвом.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, судом встановлено, що у зв`язку з травмуванням на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у загальному розмірі 60%, визнання його особою з інвалідністю третьої групи, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, неможливість відновлення попереднього стану.

Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно турбує біль.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, в якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000 гривень.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 безстроково встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 60% та встановлено ІІІ групу інвалідності, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її зі 150 000 гривень до 240 000 гривень, що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ПрАТ «Суха балка» на користь держави та збільшує цей розмірі з 1 500 гривень до 2 400 гривень, тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

Крім того, з відповідача ПрАТ «Суха балка» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір в сумі 1440 гривень за подання позивачем апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам ((1000 х 150%) х 96%).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 20 січня 2023 року в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Суха балка» на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір зі 150 000 гривень до 240 000 гривень.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року в частині визначення розміру судових витрат, стягнутих з Приватного акціонерного товариства «Суха балка» на користь держави, змінити, збільшивши цей розмір з 1 500 гривень до 2 400 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха балка» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір в сумі 1 440 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 10 травня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста