Дата документу 25.04.2023 Справа № 337/4405/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/4405/22 Головуючий у 1 інстанції: Бредун Д.С.
Провадження № 22-ц/807/810/23 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

секретар: Ільїна Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зюбрицького Антона Валентиновича на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа АТ «Креді Агріколь Банк».

В обґрунтування скарги зазначала, що їй було відомо про відкриття виконавчого провадження № 23540031 з примусового виконання виконавчого листа №2-980, виданого 29.09.2010 Токмацьким районним судом Запорізької області, про стягнення з неї на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» суми заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 510636,86 грн. Проте, у 2011 році вказане виконавче провадження було закрито у зв`язку з її переїздом на постійне проживання до м. Запоріжжя. На момент закриття виконавчого провадження борг сплачено не було, але у період з 20.04.2018 до 18.10.2018 вона добровільно сплатила заборгованість перед банком, що підтверджується оборотною відомістю АТ «Креді Агріколь» за період 01.01.2018 до 04.08.2021 та довідкою банку від 29.10.2018 № ZP10-350. 14.09.2022 з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 дізналась, що її майно арештовано. Арешт було накладено на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в рамках виконавчого провадження № 23540031 з примусового виконання виконавчого листа № 2-980, виданого 29.09.2010 Токмацьким районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» суми заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 510636,86 грн. 21.11.2022 ОСОБА_1 звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та зняття арешту з майна. 09.12.2022 вона отримала відповідь, у якій вказано, що 06.01.2011 Токмацький ВДВС відкрив виконавче провадження № 23540031 про стягнення з неї на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» суми заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 510636,86 грн. 17.01.2011 державний виконавець прийняв постанову про стягнення з неї виконавчого збору у сумі 51063,96 грн. 02.03.2011 державний виконавець направив виконавче провадження за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби за місцем мешкання боржника. Для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 було запропоновано сплатити виконавчий збір у розмірі 51282,59 грн на рахунок Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

ОСОБА_1 вважає таку бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) протиправною, оскільки арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду. У випадку повного виконання судового рішення підстави для подальшого арешту майна боржника відсутні. Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту майна за таких обставин є невиправданим втручанням у право особи мирно володіти своїм майном.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) щодо не зняття арешту з усього нерухомого майна, накладеного у виконавчому провадженні № 23540031 та зобов`язати посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зняти арешт з усього майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні № 23540031.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2023 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту, накладеного на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 23540031.

Зобов`язано посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження ВП 23540031, запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 42255548.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, начальник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зюбрицький А.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2023 року скасуватита прийняти нову постанову про відмову у задоволенні скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не з`ясував тої обставини, що виконавче провадження № 23540031 не передавалось до Відділу, ОСОБА_1 не зверталась до начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Відділ примусового виконання рішень) для надання відповідного доручення про передачу виконавчого провадження. Скаржник зазначає, що виконавче провадження ніколи не перебувало та не перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у зв`язку із чим, державний виконавець не може вчинити жодних виконавчих дій, у тому числі щодо зняття арешту, за виконавчим провадженням № 23540031.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Барчука В.І. заперечує проти її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2023 року без змін.

25 квітня 2023 року на офіційну електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зюбрицького А.В. про розгляд справи за відсутності представника Відділу.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Барчук В.І. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу просив залишити без змін.

Інші часники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 120, 121). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника скаржників, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду відповідає.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 повністю погасила заборгованість перед АТ «Креді Агріколь Банк» за кредитним договором № 167/709349 від 28.03.2008 та суми понесених судових та інших витрат в процесі примусового стягнення, що свідчить про фактичне повне виконання рішення Токмацького районного суду Запорізької області у справі 2-980, а наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а відтак не зняття Відділом примусового виконання рішень арешту з майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні саме за таких обставинами є протиправною бездіяльністю посадових осіб.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Так, суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 29.09.2010 Токмацький районний суд Запорізької області видав виконавчий лист № 2-980 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого в подальшому став АТ «Креді Агріколь Банк», заборгованості за кредитним договором №167/709349 від 28.03.2008 в розмірі 508816,86 грн, держмита в розмірі 1700 грн, витрат на ІТЗ в розмірі 120 грн, усього: 510636,86 грн.

Вказаний виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання до Токмацького МР ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області, виконавче провадження № 23540031.

02.03.2011 державний виконавець, керуючись вимогами п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» направив виконавче провадження за належністю до іншого відділу виконавчої служби за місцем мешкання боржника, у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання в м. Запоріжжя.

Згідно з інформацією відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на даний час матеріали виконавчого провадження ВП №23540031 знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання.

Згідно з довідкою ПАТ «Креді Агріколь Банк» № ZP10-350 від 29.10.2018 та оборотною відомістю з банківського рахунку за період 01.01.2018 до 04.08.2021 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , станом на 29.10.2018 повністю погасила заборгованість за кредитним договором № 167/709349 від 28.03.2008 шляхом реалізації спеціальної програми реструктуризації заборгованості (прощення частини боргу), суми понесених судових та інших витрат в процесі примусового стягнення відшкодовано повністю.

14.09.2022 з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 стало відомо, що її майно арештовано.

21.11.2022 ОСОБА_1 звернулась до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 23540031 та зняття арешту з майна.

Листом від 01.12.2022, який ОСОБА_1 отримала 09.12.2022, в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень Зюбрицький А.В. повідомив про те, що вказане виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строків зберігання. Згідно з інформацією з ЄДРВП виконавче провадження було направлено за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби за місцем мешкання боржника. З приводу вирішення питання про зняття арешту з майна рекомендовано сплатити виконавчий збір у розмірі 51282,59 грн на рахунок Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Крім того, слід зазначити, що відповідно до Постанови КМУ від 16.08.2022 № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції», Кабінет міністрів України постановив, реорганізувати такі міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції: Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) шляхом його приєднання до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Таким чином, правонаступником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), є відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Примусове виконання судових рішень в Україні регулювалось Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (далі Закон № 606-XIV), з 05.10.2016 - Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до вказаних Законів виконавець зобов`язаний вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 52 Закону № 606-XIV та ст. 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 59 Закону №1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

У випадку закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Разом з тим, Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Разом з тим, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03.11.2021 у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22.12.2021 у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).

Відповідно до ст.40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Таким чином, суд першої інстанції достовірно встановив та не спростовано Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що боржник ОСОБА_1 станом на 29.10.2018 повністю погасила заборгованість перед Банком за кредитним договором № 167/709349 від 28.03.2008 та суми понесених судових та інших витрат в процесі примусового стягнення, що свідчить про фактичне повне виконання рішення Токмацького районного суду Запорізької області у справі 2-980. Інших боргових зобов`язань в межах відкритих виконавчих проваджень ОСОБА_1 не має, однак виконавча служба відмовляється зняти арешт з майна боржника, накладений з метою виконання цього судового рішення.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання неправомірною бездіяльності виконавчої служби та необхідність зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 23540031, адже вона повністю погасила заборгованість за рішенням Токмацького районного суду Запорізької області у справі 2-980, задля виконання якого накладено арешт на її майно та зверталась до виконавчої служби із заявою про зняття цього арешту.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_1 не зверталась до начальника Відділу примусового виконання рішень не заслуговують на увагу, адже матеріалами справи підтверджено, що відповідь на заяву ОСОБА_1 від 21.11.2022 надано саме в.о. начальника Відділу Зубрицьким А.В.

Крім того, колегія суддів зауважує, що знищення матеріалів виконавчого провадження у зв`язку із закінченням строків їх зберігання, враховуючи відсутність самого виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, не може бути підставою для виправдання втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 повністю погасила заборгованість за рішенням Токмацького районного суду Запорізької області у справі 2-980, задля виконання якого накладено арешт на її майно, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, бездіяльність виконавчої служби щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння його майном.

Колегія судів також звертає увагу, що ОСОБА_1 , яка була боржником у виконавчому провадженні, позбавлена іншого способу захисту свого права на мирне володіння майном, аніж оскарження дій виконавця щодо незняття арешту із належного йому майна.

При цьому апеляційний суд виходить із того, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Інші приведені у скаргах доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновків суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга не містять. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зюбрицького Антона Валентиновича належить залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2023 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зюбрицького Антона Валентиновича залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 04 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: