Справа № 450/2307/18 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О.
Провадження № 22-ц/811/3906/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Салати Я.І.,

з участю: ОСОБА_1 та його представника адвоката Когут Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про визнання батьківства та виключення з актового запису відомостей,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та виключення з актового запису відомостей.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що у жовтні 2010 р. він познайомився з матір`ю дитини - ОСОБА_4 , та в подальшому йому стало відомо, що жінка страждає вадами мовлення і слуху, що вона одружена, але в сім`ї важке матеріальне становище. Вони почали товаришувати, він став допомагати ОСОБА_3 та її сім`ї матеріально, влаштував її чоловіка на роботу, який також має вади мовлення та слуху, вирішував різні їхні питання.

У березні 2011р. між ним та ОСОБА_4 виникли близькі інтимні стосунки, але та не хотіла розлучатися з чоловіком, тому їхні стосунки надалі залишилися товариськими.

Згодом він дізнався, що ОСОБА_5 вагітна та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку, яка була абсолютно здорова та, на відміну від батьків, не мала вад мовлення і слуху.

Він став ще більше допомагати ОСОБА_5 , йому хотілося, щоб дівчинка розвивалась здоровою. Він не хотів, щоб сім`я ОСОБА_5 розпалась, але його почуття до ОСОБА_5 та прив`язаність до дівчинки стали причиною того, що він запропонував ОСОБА_5 розлучитися і зареєструвати шлюб з ним. ОСОБА_5 відмовилась, пославшись на те, що хоче зберегти сім`ю.

У вересні 2017р. хтось із їх спільних знайомих звернув увагу, що дівчинка схожа на нього, після чого ОСОБА_3 підтвердила, що він дійсно є біологічним батьком дитини, але з того часу категорично заборонила бачитися з дівчинкою та перестала спілкуватися з ним.

Також він звертався до ОСОБА_2 , щоб останній подав заяву в органи РАЦС про виключення з Актового запису відомостей про нього, як батька дитини, та зазначити його батьком дитини, але той відмовляється подавати таку заяву.

З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог позивач на підставі ст.ст.128,129 СК України просив:

визнати його - ОСОБА_1 , батьком дитини ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також виключити з Актового запису про народження №5841 від 14 грудня 2011 р. на ОСОБА_6 , відомості про ОСОБА_2 , як батька дитини.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що ним заявлялось клопотання про проведення судово-генетичної експертизи, яке було задоволено судом і така експертиза була призначена.

Стверджує, що суд двічі направляв матеріали справи до експертної установи, однак експертиза не була проведена у зв`язку з неявкою ОСОБА_3 із дитиною до експертної установи.

Звертає увагу на те, що у даній справі позов подано про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття та народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, а тому вважає, що дані відносини регулюються ст. 129 СК України.

Вважає, що поклавши в основу оскаржуваного рішення, крім показів свідків, пояснення, які давали суду третя особа ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 , суд порушив вимоги процесуального закону щодо дослідження та оцінки доказів.

Стверджує, що суд безпідставно не взяв до уваги, що відповідачем не надано жодних доказів на спростування показів свідка ОСОБА_9 та того факту, що він є батьком дитини.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_2 та третя особа - ОСОБА_3 не з`явилися, хоча належним чином і неодноразово повідомлялися про час та місце розгляду справи, що відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Когут Л.І., на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2021 року скасуванню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження, що після народження дитини ОСОБА_10 , в нього виникли батьківські правовідносини щодо неї і свідчили б про надання матері дитини певної матеріальної допомоги, піклування, бажання спілкування та турботи, спільного виховання, тривалості таких правовідносин, які б слугували підставами для встановлення батьківства, а також не зазначено, які ним були вчинені дії щодо визнання батьківства від часу народження дитини до часу звернення до суду.

Також враховано, що позивач проживає в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, з якою виховують малолітню дитину і визнання його батьком народженої поза шлюбом дитини, суперечило б загальним засадам сімейних відносин з максимально можливим врахуванням інтересів дитини.

Сам по собі можливий факт біологічного батьківства позивача щодо дитини ОСОБА_6 , не є достатнім для визнання його батьком дитини і не може бути підставою для встановлення батьківства в судовому порядку.

З таким висновком суду погодитися не можна із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що дитина ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матір`ю дитини є ОСОБА_3 .

Мати дитини ОСОБА_3 на час зачаття та народження дитини перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Згідно актового запису про народження №5841 від 14 грудня 2011 року, батьками ОСОБА_6 є: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1а.с.46)

ОСОБА_3 , її чоловік ОСОБА_2 , та неповнолітні діти ОСОБА_6 , ОСОБА_11 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Як слідує з довідки №78 від 06 вересня 2021 року, дитина ОСОБА_6 навчається у 4-в класі Пустомитівського ЗЗСО №2 І-ІІІ ст. ім.В. Кучабського (т.2 а.с.72).

Згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру та тверджень ОСОБА_1 , такий зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Зазначена стаття вирішує питання, що виникають з приводу спору про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до п.п.1-3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальними правилами дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ними чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на заначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК.

При розгляді справ названої категорії суди мають ураховувати, що відповідно до п.2 розд.VІІ`Прикінцеві положення» СК норми законодавства, які регулювали шлюбно-сімені правовідносини, втратили чинність із 01 січня 2004р, за винятком норм розд. V Акти громадянського стану» КпШС, які зберігають чинність у частині, що не суперечать СК, до прийняття спеціального закону.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Отже, при розгляді даного спору Апеляційний суд виходить зі змісту ст.128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України. При чому судово-генетична експертиза має важливе значення в процесі доказування батьківства позивача та спростування батьківства чоловіка, який записаний батьком дитини.

Відповідно до практики ЄСПЛ щодо спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, Суд нагадує, що незважаючи на надану національним органам влади свободи розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя дитини, якщо цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини. Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи. Саме такого висновку дійшов ЄСПЛ у справі «М.Т. проти України» (заява 950/17) від 19 березня 2019р (пункт24).

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він є біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . До того часу, з жовтня 2010 року, він зустрічався з мамою дівчинки- ОСОБА_3 , у них виникли близькі стосунки.

Він відвідував маму дитини у пологовому відділенні лікарні, після народження дитини ОСОБА_6 , мають спільні світлини з дитиною.

Зазначені світлини долучені ним до матеріалів справи (т.1 а.с.123-124).

У вересні 2017 році ОСОБА_3 підтвердила, що він дійсно є батьком дитини, але з того часу заборонила йому бачитись з дитиною і перестала спілкуватися з ним.

В суді першої інстанції ОСОБА_3 , хоча і заперечувала про те, що ОСОБА_1 є батьком її доньки ОСОБА_6 , однак відмовилась від проведення судово-генетичної експертизи.

Свідок ОСОБА_9 (батько ОСОБА_3 ) в суді першої інстанції показав, що приблизно через шість місяців після народження внучки, ОСОБА_3 повідомила йому, що батько дитини ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України`Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорення батьківства (калачова проти російської федерації №3451/05, параграф 34, від 07 травня 2009 року) та позицією Верховного Суду висловленою у постанові №473/1343/18.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 було заявлено клопотання про проведення судово-генетичної експертизи, яке задоволено судом 26 грудня 2018 року та призначена експертиза (т.1 а.с.56).

Однак така експертиза не була проведена через те, що ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_6 не прибули до Львівського НДЕКЦ МВС України (т.1 а.с.70).

За клопотанням позивача 02 травня 2019 року судом першої інстанції було повторно призначено судово - генетичну експертизу для вирішення питання чи є ОСОБА_1 , біологічним батьком ОСОБА_6 (т.1 а.с.83-83).

Зазначена експертиза знову не була проведена через те, що ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_6 не прибули до Львівського НДЕКЦ МВС України (т.1 а.с.96-97).

За клопотанням позивача 22 травня 2022 року судом апеляційної інстанції було призначено судово - генетичну експертизу для вирішення питання чи є ОСОБА_1 , біологічним батьком ОСОБА_6 (т.2 а.с.129-130).

Зазначена експертиза знову не була проведена через те, що ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_6 не прибули до Львівського НДЕКЦ МВС України (т.2 а.с.144-145).

Відповідно до ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від додання експертами необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Із зазначеного колегія робить висновок про те, що ОСОБА_3 не зацікавлена у проведенні судово генетичної експертизи оскільки знає, що біологічним батьком дитини ОСОБА_6 є ОСОБА_1 , і даний факт визнається судом апеляційної інстанції.

Також факт батьківства ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_6 підтверджується наявними у справі світлинами на яких ОСОБА_1 зображений разом із ОСОБА_6 у 2011- 2012 роках, а також спільною світлиною з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у 2013 році (т.1 а.с.123-124).

Отже, наявні у справі докази які були подані сторонами в суді першої та апеляційної інстанції беззаперечно підтверджують факт батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є підставою для виключення з Актового запису про народження дитини відомості про ОСОБА_2 , як батька дитини.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст.129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що про своє батьківство він довідався від ОСОБА_3 у вересні 2017 року, а з позовом до суду звернувся 20 липня 2018 року. Тому визначений ч.2 статтею 129 СК України строк позовної даності позивачем не пропущено.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2021 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, батьком дитини ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключивши з Актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 №5841 від 14 грудня 2011 року відомості про ОСОБА_2 , як батька дитини.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.