Дата документу 26.04.2023 Справа № 333/4638/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/4638/22 Головуючий у 1 інстанції: Холод Р.С.
Провадження № 22-ц/807/819/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

за участі секретаря: Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» про стягнення середнього заробітку, визнання протиправним припинення виплати середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» про стягнення середнього заробітку, визнання протиправним припинення виплати середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що з 2001 року він працює в ПАТ АКБ «Індустріалбанк». На теперішній час займає посаду начальника управління методо-

логії бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

07.04.2022р. він підписав контракт добровольця територіальної оборони. На підставі наказу відповідач увільнив ОСОБА_1 від виконання трудових обов`язків із збереженням середнього заробітку відповідно до ст. 119 КЗпП України. Але з 19.07.2022 р. відповідач припинив нараховувати та виплачувати середній заробіток, посилаючись на внесені зміни до ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

ОСОБА_1 вважає такі дії ПАТ АКБ «Індустріалбанк» протиправними, оскільки на нього поширюються саме вимоги ч. 1 статті 119 КЗпП України, а не частина тертя цієї норми. З цих підстав просить суд стягнути з ПАТ АКБ «Індустріалбанк» середній заробіток за період з 19.07.2022р. по день ухвалення рішення по суті справи, а також визнати протиправним припинення виплати йому середнього заробітку та зобов`язати відповідача зберігати за ним середній заробіток з дати ухвалення рішення суду.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 19.07.2022р. по 20.01.2023р. (включно) у розмірі 215 879 грн. 36 коп. з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів при виплаті. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» в дохід держави 992 грн. 40 коп. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» у особі представника адвоката Мамотенка О.П. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що 07.04.2022 позивач підписав контракт добровольця територіальної оборони та в односторонньому порядку припинив виконувати обов`язки згідно трудового договору. При цьому, відповідач не скористався своїм правом на розірвання трудового договору у випадку прогулу (п.4 ст.40 КЗпП України), а поширив на трудові відносини з позивачем ч. 3 ст. 119 КЗпП України, що дозволило відповідачу зберегти за позивачем місце роботи (посаду) та середню заробітну плату.

Згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року № 2352-IX у частині третій статті 119 слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінити словами «зберігаються місце роботи і посада». З огляду на вказані зміни, починаючи з 19.07.2022 відповідач припинив виплачувати позивачу середній заробіток, але продовжив зберігати робоче місце (посаду).

У зв`язку з чим, ПАТ АКБ «Індустріалбанк» вважає, що діяло в межах вимог законодавства України та не допустило порушення прав позивача, як помилково вважав суд першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що питання збереження місця роботи і середнього заробітку членів добровольчих формувань врегульоване ч. 1 ст. 119 КЗпП, та не вимагає аналогії закону. Для вступу в дію цієї норми необхідне виконання умов, викладених в ч. 1 ст. 119 КЗпП, а саме, виконання державних або громадських обов`язків.

Форма контракту добровольця затверджена Наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 № 84 та містить норму про виконання державних та/або громадських обов`язків. Саме такий контракт був підписаний 07.04.2022 між командиром добровольчого формування Запорізької територіальної громади № 3 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідно до предмету контракту, доброволець ОСОБА_1 виконував саме державний та/або громадянський обов`язок. Зазначена обставина також підтверджується довідкою за підписом командира роти № 4 добровольчого формування від 18.01.2023р. № 29.

Позицію скаржника щодо застосування до відносин з позивачем ч. 3 ст.119 КЗпП позивач вважає помилковою, оскільки зазначена ч. 3 ст. 119 КЗпП розповсюджується на наступну категорію осіб: працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі, шля-

хом укладання нового контракту на проходження військової служби. Види військової служби перераховані в ч. 6 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII. Членство у добровольчих формуваннях територіальних громад серед них не зазначене.

В судовому засіданні апеляційного суду 26 квітня 2023р. в режимі відеоконференції приймав участь адвокат Мамотенко О.П. як представник Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», яким підтримано апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без мін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 374, 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з моменту укладення ним 07 квітня 2022 року контракту добровольця територіальної оборони та набуття статусу добровольця ДФТГ, що передбачає виконання ним державних та громадських обов`язків у співпраці з військовими частинами Сил територіальної оборони Збройних Сил, набув право на підставі ч. 1 ст. 119 КЗпП України на збереження за ним за місцем роботи середнього заробітку. Отже, припинення збереження середнього заробітку ОСОБА_1 суперечить приписам ч. 1 ст.119 КЗпП України і порушує права позивача на отримання середнього заробітку під час виконанням ним обов`язків добровольця ДФТГ, які підлягають захисту у спосіб обраний позивачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 2001 року працює в ПАТ АКБ «Індустріалбанк» на посаді начальника управління методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності, що підтверджується довідкою про доходи від 03.10.2022 року.

07.04.2022р. між командиром добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписано контракт добровольця ТО.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України в редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Частиною 3 статті 119 КЗпП України, яка була чинною на час укладення позивачем контакту добровольця, було передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

19.07.2022р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022р. № 2352-ІХ, яким у частині третій статті 119 КЗпП України слова" зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінено словами "зберігаються місце роботи і посада".

Отже, з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» відбулись зміни у регулюванні трудових відносин за участі працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом. З 19.07.2022р. за такими категоріями працівників не зберігається середній заробіток.

ПАТ АКБ «Індустріалбанк» застосував аналогію закону та застосував вимоги ч. 3 ст.119 КЗпП на відносини з позивачем, припинивши збереження середнього заробітку ОСОБА_1 .

З метою досудового врегулювання спірних правовідносин, ОСОБА_1 звернувся до Голови Правління ПАТ АКБ «Індустріалбанк» з заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому середню заробітну плату як добровольцю добровольчого формування територіальної громади.

05.08.2022р. (вих. № 05-15-1347) ОСОБА_1 відмовлено у збереженні середнього заробітку з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни в ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

08.08.2022р. ОСОБА_1 повторно звернувся до Голови Правління ПАТ АКБ «Індустріалбанк» з заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому середню заробітну плату як добровольцю добровольчого формування територіальної громади.

26.08.2022р. (вих. № 06-02-1477) ОСОБА_1 повторно відмовлено у збереженні середнього заробітку з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни в ч.

3 ст. 119 КЗпП України.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок утворення, комплектування, функціонування, підстави та порядок розфор-мування добровольчих формувань територіальних громад визначаються Законом України «Про основи національного спротиву» від 16 липня 2021 року №1702 та Положенням про добровольчі формування територіальних громад, яке затверджено постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 29 грудня 2021 року № 1449.

Доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 1702).

Добровольче формування територіальної громади (ДФТГ) - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основи національного спротиву»).

За приписами статті 8 цього Закону діяльність ДФТГ здійснюється під безпо-середнім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України за територіальним принципом.

Сили територіальної оборони Збройних Сил України - це окремий рід сил Збройних Сил України, на який покладається організація, підготовка та виконання завдань територіальної оборони (пункт 15 частини 1 статті 1 Закону № 1702).

Відповідно до ст. 4 цього Закону територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільної складових.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 цього Закону порядок утворення, комплектування, функціонування, підстави та порядок розформування ДФТГ визначаються Положенням про ДФТГ, яке затверджується Кабінетом Міністрів України.

Положення про ДФТГ затверджено постановою Кабінету Міністрів України 29 грудня 2021 року за № 1449

Форму контракту добровольця територіальної оборони та посвідчення добровольця територіальної оборони затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 № 84 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.03.2022 за № 307/37643).

Пунктом 3 Форми контракту добровольця територіальної оборони передбачено, що на добровольця територіальної оборони, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 119 КЗпП України.

Діяльність ДФТГ з виконання завдань, визначених пунктом 2 Положення про ДФТГ, не є військовою службою в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Редакція частини 3 статті 119 КЗпП України, яка була чинною на час укладення позивачем контакту добровольця, було передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

19 липня 2022р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, яким у частині третій статті 119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Отже, гарантії для працівників визначені у частинах 1 і 3 ст. 119 КЗпП є різними, оскільки частиною 1 гарантовано право працівника на збереження місця роботи і середнього заробітку на час виконання державних або громадських обов`язків, не пов`язаних із проходженням працівником військової служби, проте як частиною 3 даної статті передбачені працівникам гарантії під час проходження військової служби.

Таким чином, колегія, проаналізувавши вище наведені обставини, погоджується з судом першої інстанції, що доказів прийняття ОСОБА_1 на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за призовом з числа резервістів чи на військову службу за контрактом осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу чи офіцерського складу з одночасним присвоєнням позивачу військового звання, матеріали справи не містять.

Також колегія погоджується з доводами ОСОБА_1 , який, заперечуючи належність до військовослужбовців та факт проходження ним військової служби в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», посилався на те, що внаслідок укладення 07.04.2022 відповідного контракту, є добровольцем Добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_2 » і виконує за умовами контракту державні та громадські обов`язки.

Крім того, зазначена обставина також підтверджується довідкою за підписом командира роти № 4 Добровольчого формування від 18.01.2023 року № 29.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що добровольче формування територіальних громад, членом якого є ОСОБА_1 , є військово-цивільною складовою територіальною оборони і свою діяльністю здійснює під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України. Діяльність добровольчих формувань територіальних громад з виконання завдань, визначених пунктом 2 Положення про добровольчі формування територіальних громад, не є військовою службою в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Добровольчих формувань територіальних громад немає у переліку видів військової служби згідно із Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», через це такі військовослужбовці підпадають під дію ч. 1 ст. 119 КЗпП і за ними зберігається виплата середнього заробітку, оскільки участь у теробороні вважається не військовою службою, а виконанням державних/громадських обов`язків.

Суд правильно визначив, що на ОСОБА_1 поширюється дія не ч. 3 ст. 119 КЗпП України, як помилково вважає апелянт, а ч. 1 ст. 119 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено із додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, а також застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 травня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова