Номер провадження 2/754/650/23
РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2023 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

в складі: головуючого - судді Панченко О.М.

при секретарі судового засідання - Сарнавському М.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь 49 000,00 грн. заподіяної їй моральної шкоди та з ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.09.2019 року о 22 год. 50 хв. в м.Києві по вул.Братиславській, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем"Volkswagen Transporter", д.н.з. НОМЕР_1 здійснила ДТП з автомобілем "Hyndai Elantra" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що 19 червня 2020 року Деснянським районим судом м.Києва по справі №754/13409/19 прийнято постанову відповідно до якої суд встановив: "...04.09.2019 року о 22 год. 50 хв., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Volkswagen Transporter", д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Братиславська ( другий з`їзд в бік Броварського проспекту), не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем "Hyndai Elantra" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду, в результаті чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.п. 2.3(б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та скоїла правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП." В матеріалах зазначеної справи №754/13409/19 є висновок №119/19 експертного та транспортного трасологічного дослідження по справі про адміністративне правопорушення №754/13409/19 відносно ОСОБА_1 , згідно висновку встановлено наступне. 1.Відповідно до проведеного вище дослідження можна стверджувати, що зіткнення автомобілів відбулось на правій смузі руху вул. Братиславська по якій перед зіткненням рухався автомобіль "Volkswagen Transporter", д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому автомобіль "Hyndai Elantra" д.н.з. НОМЕР_2 під кутом пересікав траєкторію руху автомобіля "Volkswagen Transporter", д.н.з. НОМЕР_1 та рухався до з`їзду на Броварський проспект з лівої смуги руху. 2. Відповідно до проведеного вище дослідження з`ясовано, що пояснення водія автомобіля "Volkswagen Transporter", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 стосовно обставин виникнення пригоди можуть вважатися технічно спроможними.3. В даній дорожній ситуації водій автомобіля "Hyndai Elantra" д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1, 10.3, 10.4 Правил дорожнього руху. В даній дорожній ситуації водій автомобіля "Volkswagen Transporter", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху. 4. В даній дорожній ситуації дії водія автоомобіля "Hyndai Elantra" д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 з технічної точки зору не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.3, 10.4 Правил дорожнього руху. В рамках даного дослідження оцінити дії водія автомобіля "Volkswagen Transporter", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на відповідність вимогам п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху не вбачається за можливе з причин вказаних в дослідженні. 5. Вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху не мають відношення до порядку виникнення та здійснення даної дорожньо-транспортної пригоди в цілому і зокрема та не мають відношення до дій водія автомобіля "Volkswagen Transporter", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 . 6. При проведенні дослідження з`ясовано, що водій автомобіля "Hyndai Elantra" д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 почав змінювати напрямок руху та виконувати поворот праворуч з лівої смуги руху, тому можна стверджувати, що в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідность дій водія автомобіля "Hyndai Elantra" д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 вимогам п.п. 10.1, 10.3, 10.4 Правил дорожнього руху..."

Як зазначає позивач, суд першої інстанції при винесенні постанови не врахував письмові пояснення іншого учасника ДТП ОСОБА_2 , який пояснював, що він перестроювався з "3" у "1" смугу руху та не бачив ніяких автомобілів, якщо прийняти, що позивач порушуючи п.12.4 -, тобто рухаючись зі швидкістю 80 км/год, а не з дозволеною - 50 км/год була причиною зіткнення то зближення автомобілів зі швидкістю 50 км/год та 80 км/год з якою позивачка дійсно рухалась, враховуючи певну швидкість автомобіля під керуванням ОСОБА_2 в попутному напрямку.

Виходячи із зазначеного вище позивач вважає, що пропорційність вини у ДТП 10% - 1/10 частка вина позивача та 90% - 9/10 часток винуватість ОСОБА_2 , розмір заподіяної їй моральної шкоди в наслідок ДТП слід вважати: 55 000,00 грн., тобто 90 % від загальної суми моральної шкоди - 50 000,00 грн.

Заподіяна позивачу моральна шкода полягає у душевних стражданнях та зрушеннях у стані здоров`я, страхом за своє життя у момент зіткнення з вини відповідача ОСОБА_2 , страхом у керуванні автомобілем після цієї пригоди, позивач боїться після цієї дорожньо-транспотрної пригоди. Враховуючи часткову переважну у кількості винуватість водія ОСОБА_2 , претензії до позивача до власника автомобіля, яким керувала позивач та невідшкодування добровільно їй моральної шкоди власником джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_4 , тобто не виконання ст. 16 ЦПК України, забов`язання поновити порушені права, не чекаючи пред`явлення позову позивачем, ОСОБА_2 , при чисельних зустрічах у судах заявлялась пропозиція сплатити їй заподіяну моральну шкоду. Отже, з урахуванням викладеного, глибини вже перенесених позивачем моральних страждань та тих нескінченних страждань, що будуть переслідувати позивача довготривалий час, величину моральної шкоди позивач оцінює у 50 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у розмірі 49 000,00 грн., з ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду урозмірі 1 000,00 грн. та стягнути з відповідачів на її користьсудові витрати пов`язані із розглядом справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2021 справу передано судді Панченко О.М.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. від 22.11.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

14.12.2021 від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 22.11.2021.

15.12.2021 від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про повідомлення його зареєстрованної адреси проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - передано на розгляд за підсудністю до Крижопільського районного суду Вінницької області.

04.01.2022 до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга позивача на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 17.12.2021.

Постановою Київського апеляційного суду від 01.08.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 17.12.2021 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.08.2022 справу передано судді Панченко О.М.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. від 10.08.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди прийнято до розгляду, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

03.10.2022 через систему "Електронний суд" від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. від 05.10.2022 у задоволенні заяви відповідача - ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду - відмовлено.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належний чином.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належний чином.

Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 04.09.2019 року о 22 год.50 хв., водій ОСОБА_1 , 09.04.1991 року, керуючи автомобілем "Volkswagen Transporter", д.н.з. НОМЕР_1 , в м.Києві по вул. Братиславська (другий з`їзд в бік Броварського проспекту), не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем "Hyndai Elantra" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду.

В результаті чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.п. 2.3(б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та скоїла правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП

Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 19.06.2020 було визнано ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі про адмівністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито в зв"язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

28.07.2020 року до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 , в якій ставилось питання про скасування постанови суду першої інстанції та про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду м.Києва від 19.06.2020 року, оскільки копію постанови вона отримала в суді лише 02.07.2020 року, тому вважала, що строк на апеляційне оскарження має рахуватися з дня отримання нею копії постанови.

25.09.2020 постановою Київського апеляційного суду в поновленні строку ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду м.Києва від 19 червня 2020 року - відмовлено, оскільки ОСОБА_1 та її захисник адвокат Ждан В.В. були присутніми в судовому засіданні 19.06.2020 року та надавали пояснення щодо обставин справи, а тому знали про ухвалену постанову та мали можливість вчасно подати апеляційну скаргу.

З вищевказаної та встановленої судом інформації з`ясовано, що постанова Деснянського районного суду м.Києва від 19.06.2020 року набрала законної сили.

За загальним правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Отже, статтею 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка є його власником. Проте норми частини другої статті 1166 ЦК України звільняють таких осіб від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що така шкода завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Крім того, виходячи з приписів цивільного права України фактичною підставою цивільно-правової відповідальності є склад правопорушення, елементами якого визнаються: 1) протиправність діяння; 2) шкода; 3) причинний зв`язок між протиправним діянням і шкодою; 4) вина правопорушника.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності.

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166,1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.

Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Як вбачається з постанови Деснянського районного суду м.Києва від 19.06.2020 р. - позивача ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, постанова набрала законної сили.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними і у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 16, 23, 1167, 1168, 1194 ЦК України, постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О.М. Панченко