Справа № 199/5474/22
(2/199/347/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

17.03.2023

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження (заочний розгляд справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з позовом позивач просить про захист права власності та заявляє вимогу про визнання діючого будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), який розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, «Озерне» садове товариство» обслуговуючий кооператив, будинок N№ 72174 та земельної ділянки (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 101), кадастровий номер: :01:695:0107, площею 0,12 га, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, «Озерне» садове товариство» обслуговуючий кооператив, земельна ділянка № НОМЕР_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_1 . Позов обґрунтований тим, що 03.11.2007 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб, актовий запис №972.

27.02.2020 р. шлюб припинений в результаті його розірвання на підставі рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 27.01.2020 р.

10.05.2019 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу дачного будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2. 1 цього договору, продаж дачного будинку за домовленістю сторін вчиняється за 1 877 400 грн. 00 коп.

Відповідно до п. п. 2. 1. 2 цього договору 563 220 грн. 00 коп. покупець сплачує подавцю під час підписання цього договору.

Згідно з п. п. 2. 1. 3 цього договору решта суми в розмірі 1 314 180 гривень 00 копійок буде сплачена покупцем продавцю терміном до 10 травня 2019 р. за рахунок коштів, отриманих покупцем за кредитом у АТ «Ощадбанк».

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №302066929 від 03.06.2022 р., право власності на дачний будинок АДРЕСА_1 » обслуговуючий кооператив, зареєстроване за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, також 10.05.2019 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер: :01:695:0107, площею 0,12 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 НОМЕР_3 .

Відповідно до п. 2.2 цього договору, кредит надається в загальному розмірі 1 510 782 грн. 00 коп. на строк 84 місяці з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 09 травня 2026 р., якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 2.3 цього договору, кредит надається для придбання об?єкта нерухомості за договором купівлі-продажу (цільове призначення кредиту).

Відповідно до довідки №103.631-48/84 від 25.10.2021 р., наданою філією Дніпровського обласного управління АТ «Ощадбанк», відсутня заборгованість за кредитним договором № 0631/14 від 10.05.2019 р., кредит погашено в повному обсязі та закрито. Відтак, на переконання позивача, за час перебування у шлюбі, було придбане за кредитні кошти зазначене вище майно, втім, вказане майно є особистою приватною власністю позивача: майно придбано під час шлюбу, втім, з 2010 р. шлюб носив формальний характер, на цьому наполягала ОСОБА_4 при зверненні до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про розірвання шлюбу. Разом з тим, вказане нерухоме майно було придбане за особисті кошти позивача, а саме: частка коштів у розмірі 647 478 гривень 00 копійок - це особисті збереження позивача, цій факт підтверджується податковими деклараціями платника єдиного податку, які можуть свідчити про доходи позивача, та інша частка коштів у розмірі 1 510 782 гривень 00 копійок були надані ПАТ «Державний ощадний банк України» відповідно до кредитного договору №0631/14 від 10.05.2019 р. Отже, основна частка коштів на придбання нерухомого майна була надана банком та була погашена особисто позивачем вже після розірвання шлюбу. Дане нерухоме майно не придбавалося для спільного проживання позивача та відповідача, як родини, сама відповідач, звертаючись у грудні 2019 року до суду з позовом про розірвання шлюбу, наголошувала на тому, що «... зберігати сім?ю не бажає, вважає, що сім?я розпалася остаточно і збереження сім "ї неможливо... ». Отже, купуючи нерухоме майно у 2019 року, позивач та відповідач не жили разом, як вбачається з рішення суду та не мали за мету проживати у даному нерухому майні.

Позивач не скористався правом брати участь у судових засіданнях; в окремо поданій заяві представник позивача просив суд розглядати справу у його відсутності, просив суд задовольнити позов.

На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2020 р. (справа №204/9139/19, провадження № 2/204/554/20) позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 03 листопада 2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис 972 розірваний (а.с. 15).

Рішення суду набрало законної сили 27.02.2020 р. (а.с. 16 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87152262)).

Як встановлення судом на підставі зазначеного судового рішення, при зверненні до суду із позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_4 наголошувала, що з 2010 р. сторони сімейних обов`язків не виконують, шлюбних стосунків не підтримують, зберігати сім`ю позивач не бажає.

Як встановлено судом на підставі зазначеного судового рішення, дата фактичного припинення шлюбних відносин між подружжям ОСОБА_5 не встановлена.

10.05.2019 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу дачного будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24- 26).

10.05.2019 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :01:695:0107, площею 0,12 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

10.05.2019 р. між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк Україна» був укладений договір про споживчий кредит (а.с. 82- 98), відповідно до якого позивач отримав кредит в розмірі 1 510 782 грн. 00 коп. для придбання об`єкта нерухомості.

Вказане грошове зобов`язання було забезпечено іпотекою (а.с. 116 125).

Позивач здійснював погашення за кредитом, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 47-80).

Станом на 25.10.2021 р. заборгованість за вказаним кредитним договором відсутня (а.с.102).

Позивач є фізичною особою підприємцем, отримує дохід від підприємницької діяльності (а.с. 103-115).

Правовідносини виникли із захисту права власності позивача, зокрема, права особистої приватної власності на нерухоме майно, яке придбано у шлюбі.

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Верховний Суд наголошує, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 910/3372/19, предмет і підстави позову визначаються самостійно позивачем і суд не може виходити за межі відповідних вимог.

На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19, від 16.09.2021 у справі № 922/3059/16, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 29.10.2020 у справі № 917/814/16, від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18, від 28.01.2020 у справі № 912/653/19, від 06.11.2019 у справі № 909/51/19, від 25.06.2019 у справі № 5023/5836/12, від 19.06.2019 у справі № 910/19581/16, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15.

При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19.

З урахуванням зазначених вище правових норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом в цій справі не встановлено порушення прав позивача з боку відповідача: у позовній заяві позивач самостійно не визначає і не обґрунтовує у чому саме полягає порушення відповідачем прав та інтересів позивача, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити вказані доводи, надати їм оцінку.

При зверненні до суду із вказаним позовом, поза увагою позивача залишені вимоги статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і не встановлено, чи дійсно порушуються права позивача, як власника, а також судом не встановлено в чому саме полягає порушення законних прав позивача, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст. 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ст.ст. 265, 273, 280 - 282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю відмовити повністю.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, віднести на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 17.03.2023 р.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї