Справа № 638/2377/21
Провадження № 2/638/602/23
РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В.В.,

при секретарі Рєзнік І.П.,

за участю

представника позивачів - ОСОБА_1 ,

представника відповідача 1 - ОСОБА_2 ,

представника відповідача 2 - ОСОБА_3 ,

представника відповідача 2 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовою заявою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які діють від себе особисто та від імені і в інтересах малолітнього сина ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , Комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (позивач 1) та ОСОБА_6 (позивач 2), які діють від себе особисто та від імені і в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_7 звернулись до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_8 (відповдач 1) та Комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області (відповідач 2) про стягнення матеріальної та моральної шкоди..

В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що діями відповідача 1, які виявилися у систематичному вчиненні психологічного насилля протягом тривалого періоду відносно їхнього сина під час уроків математики, спричинено моральну шкоду їм та ОСОБА_7 , який був вимушений залишити через це навчання у даному закладі і перейти до іншої школи. Відповідно до приписів Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових обов`язків. Факт вчинення психологічного насилля підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Харкова, якою визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП. Моральну шкоду, яку необхідно стягнути солідарно з відповідачів, батьки оцінюють у наступному розмірі: 155 000,00 грн. на користь ОСОБА_7 , та по 60 000, 00 грн. кожному з батьків на їх користь.

Крім того, внаслідок порушення прав малолітнього ОСОБА_7 , на думку позивачів, їм спричинено матеріальну шкоду у вигляді витрат, які вони понесли для відновлення таких порушених прав. Так, виконуючи рекомендації психолога, до якого вони звернулися внаслідок тривалого цькування та принижування дитини, що спричинило останній моральні страждання, батьки з метою подолання негативних наслідків протиправних дій відповідача 1 уклали договір на туристичне обслуговування і вивезли дітей (в тому числі ОСОБА_7 ) у червні 2019 на курортний відпочинок до Єгипту. Витрати за послуги склали 81 250 грн., що є матеріальною шкодою, яку необхідно компенсувати ОСОБА_6 . Також, на виконання вимог психолога, у 2019 батьки ОСОБА_7 організували для сина в період з 12.08.2019 по 07.09.2019 туристичний похід на Корсіку (Франція), витрати за організацію і реалізацію якого склали 91 062,94 грн., які необхідно стягнути солідарно з відповідачів як суму матеріальної шкоди на користь ОСОБА_5 .. Позивачі просять суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач 1 ОСОБА_8 проти позову заперечує. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що більшість стверджувальних у позові обставин не підтверджується належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим вони не можуть бути доведеними. Презумпція моральної шкоди законодавством не передбачена, її наявність не визнана прямим наслідком кожної противоправної поведінки. Посилання позивачів на висновок психолога не є належним, допустим та достатнім доказом, який би підтверджував факт спричинення моральних страждань, оскільки не встановлює того факту, що психічне здоров`я ОСОБА_7 зазнало негативних наслідків. Позивачі взагалі не вказують на зміст, глибину та тривалість моральних страждань, а головне які негативні психічні наслідки такі почуття викликали. Відповідач 1 зазначає, що постанова Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.04.2020 має преюдиційне значення лише в частині того, що ОСОБА_8 вчинено певні описані в постанові дії, але не в частині наслідків таких дій. Що стосується відшкодування матеріальної шкоди, то позивачами, на думку відповідача 1, не доведено будь-якого зв`язку між здійсненням відповідачем 1 зазначених вище дій та відновленням порушеного права ОСОБА_7 . Витрати на щорічний сімейний відпочинок (в тому числі осіб, які не є сторонами у справі) не відповідають визначенню поняття збитків, та відповідно не можуть бути стягнуті з відповідачів. Позивачами не доведено причинно-наслідковий зв`язок між противоправною поведінкою та шкодою (матеріальною і моральною), завданою внаслідок протиправної поведінки відповідача 1. Крім того, відповідач 1 вважає, що в силу приписів ст.1172 ЦК України ОСОБА_8 не є особою, яка безпосередньо відшкодовує заподіяну шкоду, оскільки спірні відносини виникли підчас перебування відповідача 1 у трудових відносинах з відповідачем 2 Комунальним закладом «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області, що є належним відповідачем у даній справі. ОСОБА_8 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач 2, Комунальний заклад «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив що не погоджується з позовними вимогами в повному обсязі. Позивачами на доведення обставин спричинення моральної шкоди надано фактично єдиний доказ Результат оцінки психоемоційного стану, виданий Центром логопедії і психології. Даний документ має рекомендаційний характер та складений особою, фахова освіта якої та досвід викликає сумнів. Заявлений розмір вимог щодо стягнення моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості. Щодо витрат позивачів на відшкодування матеріальної шкоди, то самі по собі витрати на відпочинок не мають наслідком відновлення їхніх прав та прав ОСОБА_7 , оскільки їх здійснення було самостійним та добровільним, шляхом укладення туристичного договору, тобто позивачі самостійно визначили предмет туристичних послуг, погодившись з їх розміром. Необхідність відпочинку саме у Єгипті та Франції нічим не підтверджується. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та витратами позивачів на відпочинок відсутній. Відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 26 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 29.03.2021 задоволено заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження майна, яка скасована постановою Харківського апеляційного суду від 16.12.2021.

Ухвалою суду від 23.04.2021 позовну заяву залишено без руху, надано строк позивачам для усунення недоліків. На підставі ухвали суду від 05.05.2021 продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження після усунення недоліків позивачами в повному обсязі.

Представник позивачів, адвокат Подус М. О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсяязі з підстав, що наведені у позові.

Представник відповідача 1 ОСОБА_8 , адвокат Лагутн І. В., в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі у зв`язку з їх недоведеністю та необгрунтованістю.

Представники відповідача 2, адвокати Волков І. М. та Верещака Н. В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві. Крім того, зазначили, що відповідач 2 вчинив всі необхідні дії зі свого боку для належного реагування на обставини, що виникли під час навчального процесу між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , до відповідача 1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, з вчителем проведено роботу щодо належного виконання своїх посадових обов`язків в частині дотримання етичних норм поведінки, моралі, поваги особистої гідності учнів під час освітнього процесу, попереджено про персональну відповідальність за дотримання законодавства в цій частині. Відсутні підставі для притягнення до цивільної відповідальності відповідача 2.

Суд, дослідивши доводи учасників справи позовного провадження та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Цивільним кодексом України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, згідно з положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що відповідно до Наказу №83 від 22.08.1997 директора КЗ ХФМЛ №27 ОСОБА_8 призначено на посаду вчителя математики з 26.08.1997 на підставі поданої ним заяви.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.04.2020 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія АПР18 471171 від 20.02.2020 вчитель математики ОСОБА_8 в період часу з травня 2018 по 25.12.2019 в приміщенні КЗ ХФМЛ №27, за адресою м. Харків, вул. Мар`їнська, 12

14 під час уроків математики систематично вчиняв психологічне насилля відносно учня 7-2 класу даного закладу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим батьки дитину перевели до іншого навчального закладу. Суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 , як учасник освітнього процесу, вчинив дії, які полягали у психологічному насильстві стосовно неповнолітньої особи, внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_7 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 17.06.2020 зазначена вище постанова залишена без змін, суд апеляційної інстанції перевірив обставини, які встановлені судом першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні булінгу (цькування), тобто, діяння учасника освітнього процесу, яке полягає у психологічному насильстві, що вчинене стосовно малолітньої особи, та погодився з висновками суду, що внаслідок таких діянь була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно з ч.4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що наприкінці першого семестру навчального року 2019-2020 внаслідок неправомірної поведінки вчителя математики відносно малолітнього ОСОБА_7 батьки останнього вимушені були перевести дитину в іншій навчальний заклад та залишити відвідування математичного гуртка при університеті, де заняття проводив ОСОБА_8 .

На підставі результатів розгляду звернення ОСОБА_5 (батька малолітнього ОСОБА_7 ) від 25.11.2019, висновків роботи комісії КЗ «ХФМЛ №27» з розгляду випадків булінгу від 28.11.2019, наказом відповідача 2 від 24.12.2019 №219-к вчителю математики ОСОБА_8 24.12.2019 оголошено догану у відповідності до ст.ст. 147,149 КЗпП України (підтверджується копією листа-відповіді відповідача 2 ОСОБА_5 (вих. №375/01-24/20 від 17.08.2020).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про освіту» булінг (цькування) - діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Факт вчинення протиправної поведінки ОСОБА_8 , як учасником освітнього процесу, та вина у вчиненні таких дій встановлені під час розгляду адміністративної справи щодо притягнення відповідача 1 до адміністративної відповідальності за вчинення булінгу. Як встановлено судом такі дії полягали у психологічному насильстві стосовно неповнолітньої особи, внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_7 .

Отже, на думку суду, за обставин, встановлених судом, вчинення ОСОБА_8 по відношенню до малолітнього на той час ОСОБА_7 протиправної поведінки у виді булінгу призвело до негативних наслідків (втрат) у немайновій сфері потерпілого ОСОБА_7 , які настали внаслідок його душевних стражданнях, психічних переживаннях з приводу вчиняємого по відношенню до нього цькування, що відбувалось систематично, тобто, такі дії наносили психологічну травму дитині, викликали емоційну невпевненість у собі та призвели до додаткових моральних страждань у зв`язку з порушенням нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовжувати навчання у навчальному закладі, де склалися стосунки з оточуючими людьми (учнями, вчителями). Таким чином, суд дійшов висновку, що діями відповідача 1 спричинено моральну шкоду ОСОБА_7 , що призвело до негативних наслідків стану психічного здоров`я потерпілого та в цілому істотно відобразилося на способі його життя, стосунках з оточуючими людьми.

Між вказаним протиправним діянням ОСОБА_8 та заподіяною ОСОБА_7 моральною шкодою мається причинний зв`язок і встановлена вина заподіювача, а тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_7 є законними.

Посилання представника відповідача 1 і представників відповідача 2 на відсутність підтверджених належними доказами обставин негативних наслідків психічного здоров`я учня, який зазнав цькування, його душевних страждань, суд не приймає до уваги, зважаючи на наступне.

На думку відповідачів, єдиний доказ висновок психолога Центру логопедії та психології ОСОБА_9 , носить рекомендаційний характер та містить лише фінальну думку психолога, фаховий рівень якої не підтверджений.

Так, в матеріалах справи міститься висновок психолога ОСОБА_9 Центру логопедії та психології - «Результати оцінки психоемоційного стану дитини, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Як вбачається з відомостей, зазначених у даному висновку, мета обстеження оцінка загального емоційного стану дитини та його реакцій на міжособистісні відносини в шкільному колективі. В результаті психологічного обстеження було виявлено, що загальний психоемоційний розвиток ОСОБА_7 відповідає віковим нормам. Під час тестування у хлопця виявлено низку негативних емоційних характеристик високий рівень тривоги, почуття образи, почуття страху, які пов`язані з постаттю вчителя математики ОСОБА_8 та навчанням в ліцеї №27. Результати оцінки психоемоційного стану ОСОБА_7 вказують на існування загрози його психічному здоров`ю та необхідність кризового психологічного втручання. У висновку також рекомендовано ОСОБА_7 здійснити проходження курсу психокорекції з метою зниження рівня тривоги; психологічне спостереження протягом 1 року; повноцінний тривалий відпочинок; у випадку подовження негативного впливу і погіршення емоційного стану обов`язкова зміна оточуючого шкільного середовища; консультація лікаря-невролога або психіатра.

Отже, з вищезазначених відомостей вбачається, що дитина перебуває в такому психоемоційному стані, який потребує кризового психологічного втручання і викликаний такий стан саме через стосунки між дитиною та шкільним вчителем. При цьому такий стан впливає на психічне здоров`я дитини, оскільки становить для нього загрозу (реальну, а не можливу). Психологом рекомендовано у випадку продовження негативного впливу на емоційний стан дитини і його погіршення - перехід до іншого навчального закладу в обов`язковому порядку (що і було зроблено позивачами в інтересах ОСОБА_7 ), що свідчить про вкрай напружені міжособистісні відносини в шкільному колективі.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів об`єктивність наведених у висновку відомостей, враховуючи ту обставину, що відповідачем 2 заявлялося клопотання, задоволене судом, щодо витребування відомостей про знаходження психолога ОСОБА_9 у трудових відносинах з Центром логопедії та психології. Будь-яких належних і достатніх доказів, які б спростовували кваліфікацію і фаховий рівень психолога ОСОБА_9 відповідачами не надано. Клопотань про витребування нових доказів на підтвердження сумнівів щодо наданого позивачем доказу або спростування його доводів відповідачами не заявлено.

Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 р.) проголошує, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист законом від такого втручання або посягання (стаття 16)

Відповідно до ч.1ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. № 2402-IIІ, кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Таким чином, суд вважає доведеним факт спричинення моральної шкоди малолітньому ОСОБА_7 внаслідок протиправної поведінки відповідача 1 по відношенню до учня, яка полягала у систематичному психологічному насиллі відносно останнього на протязі півтора року, та в подальшому призвела до переведення ОСОБА_7 в інший навчальний заклад.

Заперечення відповідача 2 про те, що батьки ОСОБА_7 мали змогу перевести сина до іншого класу, проте, залишити в цьому ж навчальному закладі, судом не приймаються, оскільки з пояснень представника відповідача 2, які надані у судовому засіданні, вбачається, що у класі 7-2, де викладав математику ОСОБА_8 , навчалися учні з поглибленим порівняно з іншими класами рівнем вивчення математики. Переведення до іншого класу унеможливило б поглиблене вивчення ОСОБА_7 математики. Бажання ОСОБА_7 вивчати математику на більш високому рівні підтверджується тією обставиною, що останній відвідував та був слухачем математичного гуртка Малого Каразінського університету при ХНУ ім. В. Н. Каразіна по листопад 2019 включно. Даний факт підтверджується копією довідки від 22.07.2021 за вих.№19-2501 за підписом заступника директора Центру довузівської освіти ХНУ імені В. Н. Каразіна та не заперечується сторонами по справі. До того ж переведення учня до іншого класу, на думку суду, не є остаточним вирішенням питання усунення наслідків протиправної поведінки вчителя, оскільки зміна оточення, а саме учнів та друзів в будь-якому випадку викликає необхідність адаптування до нового колективу.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_7 , суд враховує обставини вчинення протиправної поведінки щодо потерпілого, яка полягала у психологічному насильстві відносно малолітньої особи, тривалість таких дій, характер та обсяг душевних страждань потерпілого, пов`язаних з порушенням стану психічного здоров`я, ступінь тяжкості вимушених змін у житті, негативні психоемоційні зміни під час навчання та після зміни навчального закладу, і тому суд, виходячи із засад справедливості, розумності, виваженості і достатності, задовольняє позовні вимоги про стягнення на користь ОСОБА_7 моральної шкоди частково в розмірі 80000 грн.

Доводи відповідача 2 про відсутність підстав для притягнення його до цивільної відповідальності та наявність підстав для пред`явлення вимог тільки до самого заподіювача шкоди (вчителя ОСОБА_8 ) суд відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на нормах Закону та суперечать фактичним обставинам справи.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових службових) обов`язків.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.7 Статуту Комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей N 27 Харківської міської ради Харківської області», засновником якого є Харківська міська рада, відповідач 2 є закладом освіти, який у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України «Про освіту», «Про повну загальну середню освіту», актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Положенням про ліцей, наказами Міністерства освіти і науки України, інших центральних органів виконавчої влади, рішеннями Харківської міської ради та її виконавчого комітету, розпорядженнями Харківського міського голови, наказами Департаменту освіти Харківської міської ради та цим Статутом.

Згідно з пунктами 1.13 та 3.5 Статуту одним із принципів освітньої діяльності, якими керується заклад, є формування поваги до прав і свобод людини, нетерпимості до приниження її честі та гідності, фізичного або психологічного насильства. Учні закладу освіти мають право на захист під час освітнього процесу від приниження честі та гідності, від будь-яких форм експлуатації, психологічного і фізичного насильства, від дій педагогічних та інших працівників, які порушують їх права, принижують честь і гідність.

При цьому пунктом 3.15 Статуту передбачено, що педагогічні працівники закладу освіти зобов`язані, зокрема, захищати учнів під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психологічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю учня/учениці, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладу освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам.

Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про освіту» керівник навчального закладу: забезпечує створення у закладі освіти безпечного освітнього середовища, вільного від насильства та булінгу (цькування); розглядає заяви про випадки булінгу (цькування) здобувачів освіти, їхніх батьків, законних представників, інших осіб та видає рішення про проведення розслідування; скликає засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) для прийняття рішення за результатами проведеного розслідування та вживає відповідних заходів реагування; забезпечує виконання заходів для надання соціальних та психолого-педагогічних послуг здобувачам освіти, які вчинили булінг, стали його свідками або постраждали від булінгу (цькування); повідомляє уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України та службі у справах дітей про випадки булінгу (цькування) в закладі освіти.

З матеріалів справи вбачається, що після звернення ОСОБА_5 25.11.2019 до керівництва ліцею (закладу освіту) з заявою про факт «булінгу (цькування) учасника освітнього процесу» наказом від 26.11.2019 №209 було створено комісію з розгляду випадків булінгу.

Згідно з відповіддю директора ліцею (вих. №799/01-24/19 від 04.12.2019) на заяву ОСОБА_5 від 25.11.2019, копія якої міститься в матеріалах справи, комісією з розгляду випадків булінгу (цькування) встановлено, що інформація, викладена у заяві, не носить ознак вчинення булінгу з боку учителя математики ОСОБА_8 по відношенню до учня 7-2 класу ОСОБА_7 , тому відсутні підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності учителя математики ОСОБА_8 . Із цих причин адміністрація не може сприяти притягненню його до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, як вбачається з копії відповіді відповідача 2 ОСОБА_5 (від 17.08.2020 вих.№375/01-24/20) на підставі розгляду звернення ОСОБА_5 , висновків роботи комісії з розгляду випадків булінгу від 28.11.2019, наказом КЗ «ХФМЛ» №27» від 24.12.2019 №219-к вчителю математики ОСОБА_8 оголошено догану у відповідності до ст.147,149 КЗпП України, але не за фактом вчинення булінгу, а за неналежне виконання своїх посадових обов`язків в частині дотримання етичних норм поведінки під час освітнього процесу.

В подальшому після звернення ОСОБА_5 до поліції за фактом вчинення булінгу з цих же підстав та проведення відповідної перевірки ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності та визнано винним у вчиненні психологічного насилля відносно учня 7-2 класу даного закладу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З наведеного вбачається, що дії відповідача 2 КЗ «ХФМЛ» №27» щодо вжиття відповідних заходів реагування за фактом звернення батька малолітнього ОСОБА_7 про випадок булінгу та результати проведеного розслідування не привели до належного реагування та захисту учня під час освітнього процесу від психологічного насильства, а в певній мірі вплинули на прийняття рішення батьками щодо переведення учня в іншій навчальний заклад.

З урахуванням зазначених вище та встановлених на підставі досліджених доказів обставин суд доходить висновку, що відповідач 1 та відповідач 2 повинні нести солідарну відповідальність перед позивачами як законними представниками ОСОБА_7 , оскільки їх сукупність та взаємопов`язаність дій є наслідком завдання моральної шкоди малолітній дитині та ступінь участі у завданні шкоди кожного відповідача визначити неможливо.

Позивачами заявлені також вимоги про стягнення моральної шкоди на їх користь у розмірі 60 000 грн. на кожного. Оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди на свою користь позивачі зазначили, що вони, як батьки, які опікуються моральним та фізичним здоров`ям свого малолітнього сина, також зазнали моральних страждань у зв`язку із цькуванням їхньої дитини протягом 2018-2019 років. Проте, які саме негативні наслідки (втрати) у немайновій сфері для потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 настали внаслідок їх моральних страждань з приводу вчиняємого по відношенню до сина правопорушення, позивачі не зазначили, доказів заподіяння моральної шкоди саме позивачам останні не надали.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

При встановленні судом обставин позивачі належними та допустимими доказами не довели факт спричинення їм моральної шкоди. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення їх особистих немайнових прав, завдання шкоди їх здоров`ю та душевних страждань, а отже, заподіяння їм внаслідок неправомірних дій відповідача 1 моральної шкоди.

У позові відсутнє обґрунтування розміру заподіяння їм моральної шкоди та на виконання вимог статті 81 ЦПК України не доведено належним чином наявність причинного зв`язку між завданою їм шкодою і протиправними діями відповідача 1. Враховуючи зазначене, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Крім того, позивачами заявлено позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди на їх користь у наступному розмірі: компенсувати ОСОБА_6 суму 81 250 грн., компенсувати ОСОБА_5 суму 91 062,94 грн., які стягнути з відповідачів солідарно. В обгрунтування таких вимог позивачі посилаються на те, що ними здійснені витрати за рекомендацією психолога, направлені на подолання негативних наслідків протиправних дій відповідача 1 для покращення психологічного стану дитини, тобто, вартість туристичних послуг з курортного відпочинку у Єгипті у червні 2019 року та туристичного походу на ОСОБА_10 в період з 12.08.2019 по 07.09.2019 за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_11 є матеріальною шкодою, яка підлягає відшкодуванню винною особою.

В обгрунтування своїх вимог в цій частині позивачі, крім зазначених вище доказів, посилаються на договір на туристичне обслуговування від 01.06.2019, акт прийому-передачі виконаних робіт від 01.06.2019, виписки по банківськім рахункам за вказаний період подорожі, копії паспортів для виїзду за кордон ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та батьків.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи сторін, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, для відшкодування шкоди в порядку 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи (неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії); б) наявність шкоди (під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

З врахуванням встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідачів за нормами статті 1166 ЦК України є наявність у їх діях складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними, вина.

При цьому, в деліктних правовідносинах щодо відшкодування матеріальної шкоди обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою покладається на позивача, а обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди покладається на відповідача.

Отже, позивачі у даній справі повинні довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача 1 та заподіяною шкодою.

На думку суду, наявні в матеріалах справи докази не є достатніми для доведення факту спричинення позивачам матеріальної шкоди та заявленого ними розміру такої шкоди. У висновку психолога дійсно зазначені рекомендації для покращення психоемоційного стану ОСОБА_7 , які включають, зокрема, повноцінний тривалий (не менше 1 місяця) відпочинок разом з членами сім`ї зі зміною місця та видів діяльності участь у туристичних походах, активний курортний відпочинок в умовах м`якого клімату, наприклад, середземноморського тощо. Але перебування під час відпочинку в умовах середземноморського клімату приведено як приклад та не виключає відпочинок в інших місцях з м`яким кліматом. У договорі на туристичне обслуговування від 01.06.2020, укладеному між ОСОБА_6 та ПТФ «Z-ТУР», предметом якого є надання комплексу туристичних послуг, пов`язаних з подорожжю до Єгипту, вартістю 81 520,00 грн., крім малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_11 та їх матері зазначені ще дві особи, необхідність перебування яких поруч з ОСОБА_12 для відновлення його порушеного права, як членів його сім`ї, не доведена.

Щодо витрат, понесених у зв`язку з відпочинком у Франції (о. Корсіка), у розмірі 91062,94 грн., та матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, зокрема, того, що такий туристичний похід за участю ОСОБА_7 мав місце, та заявлені позивачем витрати були фактично здійснені і направлені на організацію такої подорожі.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення вимог в частині стягнення матеріальної шкоди не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в цій частині за його недоведеністю.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 5, 11-13, 43, 76-77, 81, 83, 141, 263-265, 268, 272-274, 279, 354 ЦПК України, ст. ст.15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1172 ЦК України, ЗУ «Про охорону дитинства», ЗУ «Про освіту» суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які діють від себе особисто та від імені і в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , Комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_8 (РНОКПП- НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) та Комунального закладу "Харківський фізико-математичний ліцей №27" Харківської міської ради Харківської області (, адреса: 61004, м. Харків, вул. Мар`їнаська, буд. 12/14) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_8 (РНОКПП- НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) та Комунального закладу "Харківський фізико-математичний ліцей №27" Харківської міської ради Харківської області (, адреса: 61004, м. Харків, вул. Мар`їнаська, буд. 12/14) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 795 (сімсот дев`яносто п`ять) грн. 76 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 17.04.2023.

Суддя В. В. Щепіхіна