Справа № 195/2384/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
09.03.2023 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області
Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Скрипченка Д.М., за участю секретаря судових засідань - Левкович Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Івахненко Олександр Олександрович, до ОСОБА_2 , третя особа: Мирівська сільська рада Нікопольського району Дніпропетровської області в особі Виконавчого комітету, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
громадянка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Івахненко Олександр Олександрович, звернулася до Томаківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Мирівська сільська рада Нікопольського району Дніпропетровської області в особі Виконавчого комітету, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.10.2000 року позивач являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку зареєстрованим в реєстрі за № 2040 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 2051860 від 20.11.2003 року виданих на моє дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».
В 2021 році позивач одружилася і прийняла прізвище чоловіка « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
За зверненням ОСОБА_2 (відповідача по справі), позивач 14.12.2021 року дала згоду на його реєстрацію щодо проживання за адресою розташування її житлового будинку.
Проте невдовзі, починаючи із 20 грудня 2021 року, ОСОБА_2 за вказаною адресою без поважних на те причин не проживає і відповідно не користується житлом, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні будинку.
В зв`язку з тим, що відповідач тривалий час в належному їй домоволодінні не проживає, його реєстрація за вказаною адресою спричиняє для неї своєрідні незручності, так як позивач має намір розпорядитися належним їй житловим будинком на власний розсуд.
Знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідач відмовляється.
Оскільки відповідач не проживає у її будинку тривалий час, то на підставі рішення суду він може бути визнаним таким, що втратив право користування житлом.
На вимогу позивача про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своєю власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідач по справі не реагує, а тому захистити власне право вільно володіти майном можливо лише в судовому порядку шляхом подачі позову про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
В зв`язку з цим позивач змушена звернутися до суду із даною заявою.
Сторони в судове засідання не з`явилися.
Від представника позивача - адвоката Івахненка Олександра Олександровича до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити у повному обсязі. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України.
Представник третьої особи: Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області в особі Виконавчого комітету в судове засідання також не з`явився, будь-яких пояснень суду не надано.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачка на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.10.2000 року являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку зареєстрованим в реєстрі за № 2040 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 2051860 від 20.11.2003 року виданих на моє дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».
В 2021 році позивач одружилася і прийняла прізвище чоловіка « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
За зверненням ОСОБА_2 (відповідача по справі), позивач 14.12.2021 року дала згоду на його реєстрацію щодо проживання за адресою розташування її житлового будинку.
Згідно довідки виконавчого комітету Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області в особі №1017 від 13.12.2022 року та акту обстеження матеріально - побутових умов сім"ї ОСОБА_1 , складеним депутатом Апросяненко О.О., затвердженим печаткою Виконавчого комітету Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, дійсно, окрім позивача, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 14.12.2021 року відповідач у справі, ОСОБА_2 , але за даною адресою фактично не проживає з 20 грудня 2021 року.
За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ві
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1, 2, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій, для запобігання такому порушенню.
На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Відповідно до ст.47, 48 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду.
Відповідно до абз.2 п.34 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї.
На підставі частини 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, починаючи із 20 грудня 2021 року, ОСОБА_2 за вказаною адресою без поважних на те причин не проживає і відповідно не користується житлом, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні будинку.
В зв`язку з тим, що відповідач тривалий час в належному їй домоволодінні не проживає, його реєстрація за вказаною адресою спричиняє для неї своєрідні незручності, так як позивач має намір розпорядитися належним їй житловим будинком на власний розсуд.
Знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідач відмовляється.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Як передбачено приписами ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунення свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Як вбачається зі ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які свідчать про доведення відсутності обставин про існування поважних причин непроживання відповідача в спірному житловому приміщенні.
Таким чином, судом було встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача, реєстрація відповідача в будинку створює позивачу перешкоди у користуванні власністю.
Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Крім того, вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховує те, що позивач в позовній заяві не ставить питання щодо стягнення понесених судових витрат. У зв`язку з чим суд вважає за можливе залишити їх за позивачем.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.19,81,263-265,280-283 ЦПК України, ст.ст.319, 321,386, 391, 405 ЦК України,ст.ст.71,72,150 ЖК України,суд -
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Івахненко Олександр Олександрович, до ОСОБА_2 , третя особа: Мирівська сільська рада Нікопольського району Дніпропетровської області в особі Виконавчого комітету, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити в повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Зобов`язати Мирівську сільську раду Нікопольського району Дніпропетровської області в особі Виконавчого Комітету зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області.
Суддя: Д. М. Скрипченко