ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 618/566/21 Номер провадження 22-ц/814/1836/23Головуючий у 1-й інстанції Гніздилов Ю.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В.,Хіль Л.М.

секретар Боштенко В.Ю.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Данко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дворічанського районного суду Харківської області від 22 вересня 2021 року, постановлену суддею Гніздиловим Ю.М.,

по справі за позовом керівника Куп`янської окружної прокуратури Харківської області Миргородського Е.О. в інтересах держави в особі Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та повернення земельних ділянок,

в с т а н о в и в:

22.07.2021 керівник Куп`янської окружної прокуратури Харківської області Миргородський Е.О. звернувся в суд із указаним позовом в порядку ст.56 ЦПК України та 22.09.2021 подав заяву про закриття провадження згідно п.1 ч.1 ст.257 цього Кодексу.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначає, що за результатами вивчення відзиву на позовну заяву стало відомо, що 24.06.2021 ОСОБА_1 створено фермерське господарство «Фруктове+» (), а 25.06.2021 прийнято рішення про передачу у користування новоствореному фермерському господарству земельних ділянок, в тому числі і тих, що є предметом позову. За змістом статей 1,5,7,8,12 Закону України «Про оренду землі» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадян, якому вона надавалась. Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності підвідомчі господарським судам.

Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №704/59/17-ц від 12.12.2018 та практиці Верховного Суду у справах №368/546/16-ц від 11.11.2018, №606/2032/16-ц від 22.08.2018, №474/100/16-ц від 13.06.2018, №348/992/16-ц від 13.03.2018, №628/776/18 від 03.04.2019.

Ухвалою Дворічанського районного суду Харківської області від 22.09.2021 заяву представника позивача - заступника керівника Куп`янської окружної прокуратури Олександра Сіренка - задоволено.

Провадження у справі за позовом керівника Куп`янської окружної прокуратури Харківської області Миргородського Е.О. в інтересах держави в особі Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області до ГУ Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та повернення земельних ділянок -закрито.

Повернуто Харківській обласній прокуратурі судовий збір, сплачений при подачі позову, за платіжним дорученням №1931 від 12.07.2021 у розмірі 56 750,00 грн.

Роз`яснено позивачу, що розгляд вказаної категорії справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Відповідач ОСОБА_1 подала до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що оспорювану земельну ділянку отримала із земель сільськогосподарського призначення державної власності в оренду для створення фермерського господарства. Проте виходячи із правової позиції позивача користування такими земельними ділянками відбувалось іншим фермерським господарством яке було зареєстровано до надання земельних ділянок, що є предметом позову. Відтак, ФК «Фруктове» не могло набути прав користування та володіння спірною земельною ділянкою від ОСОБА_1 , як члена та керівника цього фермерського господарства.

Вважає, що указані обставини підлягають дослідженню в суді першої інстанції, а тому закриття провадження є передчасним.

Наголошує, що із заявою про надання цієї земельної ділянки зверталася як фізична особа, а тому ототожнення фізичної особи та фермерського господарства вважає помилковим.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 23.10.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дворічанського районного суду Харківської області від 22.09.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін.

02.11.2021 та 13.01.2022 до Харківського апеляційного суду надійшли відзиви позивача керівника Куп`янської окружної прокуратури Харківської області та відповідача ГУ Держгеокадастру у Харківській області на апеляційну скаргу, у якому просять залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

31.01.2022 відповідач ОСОБА_1 звернулася до Харківського апеляційного суду із додатковими поясненнями, за змістом яких просить застосувати до спірних правовідносин аналогічні справи, що розглядались Харківським апеляційним судом №618/30/20, №618/32/20.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.11.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням сторін.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Данко В.В. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, що з огляду на положення ч.2 ст.372 цього Кодексу, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено, що 22.07.2021 керівник Куп`янської окружної прокуратури Харківської області Миргородського Е.О. звернувся в суд із позовом в інтересах держави в особі Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та повернення земельних ділянок./а.с.2-37 т.1/

Ухвалою Дворічанського районного суду Харківської області від 20.08.2021 відкрито провадження у вказаній справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження./а.с.63-64 т.1/

02.09.2021 ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, до якого приєднано рішення №1 засновник про створення фермерського господарства «Фруктове» від 24.06.2021; засновник ФГ «Фруктове+» - ОСОБА_1 /а.с.69-75 т.2/

16.09.2021 ГУ Держгеокадастру у Харківській області звернувся в суд із клопотанням про закриття провадження у справі у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства./а.с.100-102 т.2/

22.09.2021 керівник Куп`янської окружної прокуратури Харківської області Миргородський Е.О. звернувся в суд із заявою про залишення позову без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.257 ЦПК України. В обґрунтування заявленого клопотання зазначає, що окружній прокуратурі, за результатами вивчення відзиву на позовну заяву, стало відомо про нові, суттєві обставини для справи, які свідчать про те, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. З підстави викладеного просить винести ухвалу та закрити провадження у справі, вирішивши питання повернення сплаченого позивачем при зверненні в суд судового збору./а.с.107-109 т.2/

Задовольняючи заяву представника позивача та закриваючи провадження у справі, районний суд виходив із того, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, оскільки обов`язки орендаря земельних ділянок після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась, відповідно сторонами спору є юридичні особи. Тому провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною другою статті 4 ГПК України установлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем. Спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами розглядаються господарськими судами.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України від 19 червня 2003 року №973-IV «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Статтею другого Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Тобто спеціальним нормативно-правовим актом у таких правовідносинах є Закон №973-IV.

За змістом частини першої статті 5, частиною першою статті 7 Закону №973-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону №973-IV).

Тобто можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією.

Надання (передача) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства. Натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Зі змісту положень статті 12 Закону №973-IV вбачається, що земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

З комплексного аналізу норм статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону №973-IV можна зробити висновок, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство мало бути зареєстроване в установленому законом порядку і з дати реєстрації набути статусу юридичної особи. З цього часу землекористувачем земельної ділянки є фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Фермерські господарства створюються для вироблення товарної сільськогосподарської продукції, здійснення її переробки та реалізації з метою отримання прибутку.

За положенням статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, і відповідно до статті 1 Закону №973-IV, і відповідно до статті 42 ГК України фермерське господарство є формою підприємницької діяльності, а надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення власної підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб.

Тобто земельні відносини, які є основою створення та діяльності фермерського господарства, проходять у динаміці два етапи: 1) отримання засновником фермерського господарства права (власності або оренди) на землю як передумова створення фермерського господарства; 2) створення фермерського господарства, внаслідок чого особу засновника заміщує фермерське господарство як землекористувач, який веде господарську діяльність на земельній ділянці.

Цей комплекс відносин є нерозривним, одне не існує без іншого в межах легітимної процедури створення фермерського господарства.

Хоча, як зазначалося вище, земельна ділянка надається фізичній особі, однак метою надання є подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, в процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі.

Аналізуючи відносини щодо створення фермерського господарства і набуття ним права власності (користування) землею, можна зробити висновок, що de jure отримує землю фізична особа - засновник фермерського господарства, однак de facto він діє в інтересах створюваного ним фермерського господарства.

У спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб-підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №922/1830/19 від 05.10.2022 спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство.

За змістом п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Із огляду на викладене, установивши, що 24.06.2021 ОСОБА_1 створено фермерське господарство «Фруктове+» (), а 25.06.2021 прийнято рішення про передачу спірних земельних ділянок у користування новоствореному фермерському господарству, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подана заява не підсудна місцевому загальному суду.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до довільного тлумачення норм закону на власну користь та спростовуються висновками Великої Палати Верховного Суду у справі №922/1830/19 від 05.10.2022 які є обов`язковими для врахування. При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №619/1680/17-ц, від 03.04.2019 у справі №621/2501/18, від 15.01.2020 у справі №698/119/18, від 12.05.2020 у справі №357/1180/17, стосовно належності до цивільної юрисдикції спорів про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до загальних заперечень висновків суду першої інстанції та загального цитування норм процесуального закону. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, ст.375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дворічанського районного суду Харківської області від 22 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.03.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Л.М. Хіль