Справа №295/4812/23
УХВАЛА

Про відмову у відкритті провадження у справі

01.05.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Стрілецька О.В.,

вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за заявою Військової частини НОМЕР_1 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Житомирський міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

21.04.2023 р. заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув у м. Макарів Київської області під час проходження військової служби під час ведення бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини, її територіальної цілісності, відсічі та стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Київської області.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суддею встановлено наступне.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, які можуть встановлюватись в судовому порядку, визначено в частині першій статті 315 ЦПК України.

Суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 2 частини 1 статті 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Нормами статті 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року в справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року в справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року в справі № 641/5187/20, від 23.05.2022 року у справі № 539/4118/19, від 22.03.2023 року справа № 290/289/22-ц

Зі змісту поданої заяви вбачається, що Військова частина НОМЕР_1 просить встановити факт смерті старшого солдата ОСОБА_1 в судовому порядку з метою передачі його майна, як військовослужбовця, у розпорядження та для систематизації обліку військового майна, закріпленого за ОСОБА_1 , також вказують, що встановлення факту смерті солдата ОСОБА_1 матиме вплив на адміністративно-господарські відносини військової частини.

Положеннями ст.ст. 1,3,4,7 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належить будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, зв`язку тощо. Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України, визначений Інструкцією з обліку військового майна у Збройних Силах України (далі Інструкція) , яка затверджена наказом Міністерства оборони України №440 від 07.08.2017 року.

Пунктом 5 Розділу І Інструкції визначено, що облік військового майна у Збройних Силах є складовою частиною бухгалтерського обліку та являє собою систему обробки та підготовки інформації, необхідної для прийняття управлінських рішень щодо забезпечення військових частин Збройних Сил матеріальними цінностями.

Відповідно до п. 12 Розділу І Інструкції посадові (службові) особи організовують та здійснюють ведення обліку військового майна відповідно до обов`язків, визначених Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, Положенням про військове (корабельне) господарство, Положеннями про органи військового управління, функціональними (посадовими, службовими) обов`язками з урахуванням вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та цієї Інструкції.

Згідно з п.п. 4 п. 11 Розділу V Інструкції військове майно, яке видане в користування військовослужбовцям підрозділу, ставиться на облік у книзі обліку військового майна, виданого військовослужбовцям.

Пунктом 42 Розділу V Інструкції встановлено, що на військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, у службі забезпечення військової частини, на підставі атестата військовослужбовця оформлюється та ведеться картка обліку військового майна особистого користування.

Нормами п. 5 Розділу Х Інструкції визначено, що зняття з обліку служб забезпечення органів військового управління бойових та інших втрат військового майна здійснюється на підставі документів на їх списання, оформлених відповідно до Порядку списання військового майна.

Відповідно до п. 40 Розділу Х Інструкції списання військового майна, яке обліковується за загиблими, полоненими військовослужбовцями та тими, що пропали безвісти, та зняття його з основного обліку військової частини здійснюються відповідно до Порядку списання військового майна.

Порядок ведення обліку і зберігання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил, його списання та використання визначає Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах (далі - Положення), яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України №1225 від 04.08.2020 року.

Пунктом 16 Положення передбачено, що списання військового майна, закріпленого за військовими частинами, здійснюється у разі: набуття непридатного стану (за неможливості або економічної недоцільності його відновлення і використання); убутку в межах затверджених норм; втрати чи нестачі; безповоротної видачі (передачі) майна для забезпечення руху опору; використання на виробничі, господарські та експлуатаційні потреби в межах установлених норм, у тому числі на підготовку зброї (боєприпасів) до зберігання або застосування, виготовлення сумішей, проведення аналізу, виконання будівельних та будівельно-монтажних робіт; знесення будівель і споруд через недоцільність їх використання та з метою будівництва на їх місці нових об`єктів.

В підпунктах 1,2 пункту 21 Положення вказано, що втрачене або знищене військове майно та його нестача, а також майно, яке обліковується за обліково-номерними, якісними (технічними) показниками і набуло непридатного стану раніше установленого терміну його служби, носіння (використання), вироблення технічного ресурсу (далі - втрачене військове майно), якщо згідно із законодавством заподіяна шкода повністю або частково відноситься на рахунок держави за неможливості відшкодування його повної або часткової вартості за рахунок винних осіб, списується за інспекторськими посвідченнями. Перелік випадків, у яких списання втраченого військового майна здійснюється за інспекторськими посвідченнями, та перелік документів, які подаються для отримання цих посвідчень, визначаються Міноборони.

Єдиний механізм списання військового майна встановлений Порядком списання військового майна у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту (далі Порядок), який затверджений наказом Міністерства оборони України № 81 від 29.03. 2021 року.

Згідно Порядку списанням військового майна є документальне оформлення встановлених цим Порядком документів щодо вилучення військового майна з обліку у військовій частині у випадку переведення військового майна в останню (найнижчу) категорію, набуття непридатного стану (за неможливості або економічної недоцільності його відновлення і використання), убування в межах затверджених норм, використання на виробничі, господарські та експлуатаційні потреби в межах установлених норм, у тому числі на підготовку зброї (боєприпасів) до зберігання або застосування, виготовлення сумішей, проведення аналізу, виконання будівельних та будівельно-монтажних робіт, його витрачання, а також у разі його втрати, знищення або нестачі.

Пунктом 3 Розділу І Порядку передбачено, що списання військового майна здійснюється у разі, серед іншого, втрати (знищення, руйнування) внаслідок стихійного лиха або воєнних (бойових) дій, проведення антитерористичної (миротворчої) операції, проведення операції Об`єднаних сил або внаслідок диверсій.

Відповідно до п. 7 Розділу І Порядку військове майно незалежно від його призначення, джерел надходження та способів придбання у разі втрат (нестач), крадіжок, знищення, пошкоджень та стихійного лиха, псування та передчасного виведення з ладу матеріальних засобів (крім речового майна, яке набуло непридатного стану через інтенсивну експлуатацію у військових частинах (підрозділах), які безпосередньо беруть участь у воєнних (бойових) діях, антитерористичних операціях, операції Об`єднаних сил, міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки), а також нестач, що утворилися в межах норм природних втрат, списується з регістрів обліку на підставі наказу командира (начальника) військової частини і затвердженого ним акта якісного (технічного) стану або акта списання з обов`язковим внесенням втрат (нестач) до книги обліку втрат та книги обліку нестач військового майна.

Згідно з п.п.1 п. 2 Розділу ІV Порядку військове майно списується за інспекторським посвідченням у випадках, коли воно втрачене чи знищене або його нестача утворилася внаслідок стихійного лиха, диверсій або воєнних (бойових) дій, а також розпорядження військового командування з метою запобігання загарбанню його противником або з метою запобігання поширенню інфекційних захворювань.

Пунктом 12 Розділу ІV Порядку передбачено, що для списання за інспекторським посвідченням військового майна, втраченого або знищеного під час ведення воєнних (бойових) дій, проведення антитерористичної операції, проведення операції Об`єднаних сил, міжнародної операції з підтримання миру і безпеки або внаслідок диверсій, терористичних актів, посадові особи подають клопотання, до якого додаються: засвідчена копія матеріалів розслідування; витяги з наказів про призначення та результати проведення розслідування причин та обставин втрати або знищення, дострокового зносу, перевитрати військового майна; перелік військового майна, що підлягає списанню за інспекторським посвідченням, форма якого наведена в додатку 17 до цього Порядку; виписки з книг обліку втрат військового майна по службах забезпечення, а також із книги обліку нестач військової частини; акти технічного стану (для виробів, що обліковуються за номерами), акти списання (для решти матеріальних засобів), складені на підставі наявних облікових даних на момент до настання події, із зазначенням обставин втрати (знищення, пошкодження тощо) військового майна, затверджені командиром військової частини; відомість визначення залишкової вартості військового майна на момент знищення (втрати, пошкодження тощо) з розрахунками згідно з Методикою визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 29 травня 1998 року № 759 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року № 1158); засвідчені в установленому законодавством порядку копії рішень судових органів або органів досудового розслідування.

В листі Верховного Суду України "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юриди чне значення" від 01.01.2012 року судам роз`яснено, що при вирішенні питання про прийняття до провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такий же правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №162/760/17.

В даному випадку заявник пов`язує необхідність встановлення даного факту саме із переданням майна вказаного військовослужбовця у розпорядження та для систематизації обліку військового майна, закріпленого за ОСОБА_1 .

Разом з тим, питання обліку, використання та списання військового майна врегульовано на підставі норм Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, Порядку списання військового майна у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту.

Сукупний аналіз нормативно-правових актів, якими врегульовано питання обліку, використання та списання військового майна, дає підстави суду для висновку, що у разі втрати, пошкодження, знищення військового майна, його списання здійснюється не лише у разі загибелі військовослужбовця, а й визнання його безвісно відсутнім і перебування його в полоні, тобто законом передбачено позасудовий порядок визначення правового статусу майна військовослужбовця, який вважається зниклим безвісти.

Згідно Акту службового розслідування, який долучений до заяви, вбачається, що водій взводу роти забезпечення навчального процесу старший солдат ОСОБА_1 вважається зниклим безвісти з 07.03.2022 року.

Військове майно, яке передається військовослужбовцям у користування, перебуває на балансі Військової частини, в якій він проходить службу, заявником в заяві не наведено обгрунтованих підстав неможливості вирішення питання щодо майна зниклого безвісти ОСОБА_1 без встановлення факту його смерті, зокрема, шляхом списання вказаного військового майна.

Крім того, наведені вище положення нормативно-правових актів, якими врегульовано питання обліку, використання та списання військового майна, взагалі не містять таких визначень як "передання майна військовслужбовця в розпорядження" та "систематизація обліку військового майна".

Отже, на переконання суду, військовою частиною не може бути ініційоване питання про встановлення факту смерті військовослужбовця ОСОБА_1 з метою передання майна військовослужбовця у розпорядження та для систематизації військового обліку, оскільки законодавчо встановлений порядок обліку, використання та списання військового майна, а відтак саме по собі встановлення даного факту не породжує для військової частини жодних юридичних наслідків, а тому не може бути предметом судового провадження, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

З огляду на те, що заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті військовослужбовця з метою вирішення в подальшому питання щодо належного йому військового майна, для реалізації якої передбачений позасудовий порядок, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження в даній справі, оскільки встановлення факту, про який просить заявник, не породжує для нього юридичних наслідків згідно з заявленою метою, а тому не відноситься до юрисдикції суду і не може бути предметом судового розгляду.

Керуючись стст. 293, 294, 315, 317, 318 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за заявою Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її складення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Стрілецька