РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/5227/18

Провадження № 22-ц/4815/130/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Крижов В.С.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_4 та відповідачів Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Генерального штабу Збройних Сил України про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
В березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Рівненського міського суду з позовом яким, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив стягнути моральну шкоду в розмірі:

200 000 гривень з Оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

300 000 гривень з ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

200 000 гривень з Генерального штабу Збройних Сил України.

В обґрунтування позову вказував, що моральна шкода завдана незаконними діями відповідачів щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, накладення стягнень, тримання тривалий час поза штатом Управління ОК Захід.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 170 000 гривень.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій доводить про його незаконність через порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач після звільнення з попередньої посади неправомірно перебував поза штатом управління Оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 понад два місяці - граничний строк закріплений пунктом 117 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.

При цьому за наявності подання про призначення позивача на вищу посаду та всупереч визначеного п.120 Положення №1153/2008 порядку, ОСОБА_4 було призначено на нижчу посаду.

Також апелянт вказує, що у судовому порядку у справі №817/1117/15 доведено факт незаконного накладення на позивача 17 дисциплінарних стягнень, проте відповідачі не вчиняють жодних дій спрямованих на виконання судових рішень.

Крім того стверджує, що у справі №817/3411/15 визнано протиправними та скасовано накази командувача військ ОК Захід №173 від 18.06.2015 року, №403 від 03.11.2015 року та №492 від 17.12.2015 року, згідно яких ОСОБА_4 було піддано дисциплінарним стягненням у вигляді суворої догани та двічі пониження у військовому званні на один ступінь владою старшого командира.

Вказані незаконні дії відповідачів принижували честь та гідність позивача, завдали моральної травми, змінили звичайний уклад життя, призвели до руйнування його життєвих планів та необхідності докладати додаткові та значні зусилля для організації свого життя.

Вважає, що вказані обставини не були належним чином досліджені судом, тому оскаржуване судове рішення слід змінити в частині вирішення позовних вимог до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", ІНФОРМАЦІЯ_2 та скасувати в частині вирішення позовних вимог до Генерального штабу Збройних Сил України, а позовні вимоги задоволити повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 подав апеляційну скаргу в якій доводить про його незаконність через порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не надав доказів, а суд не встановив наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку він посилається.

Вказує, що наказами ІНФОРМАЦІЯ_4 №72 від 14 лютого 2015 року, №73 від 14 лютого 2015 року, №79 від 18 лютого 2015 року, №131 від 13 березня 2015 року, №133 від 14 березня 2015 року, №134 від 14 березня 2015 року, №135 від 14 березня 2015 року, №140 від 16 березня 2015 року, №148 від 16 березня 2015 року, №142 від 17 березня 2015 року, №143 від 19 березня 2015 року, №145 від 19 березня 2015 року, №146 від 19 березня 2015 року, №147 від 19 березня 2015 року, №148 від 19 березня 2015 року, №150 від 20 березня 2015 року, №151 від 20 березня 2015 року, позивач був лише притягнутий до дисциплінарної відповідальності, а отже оцінка суду, що зазначені накази призвели до моральних страждань, є необ`єктивною, а погіршення стану здоров`я відбулось до накладення дисциплінарних стягнень.

При цьому зазначає, що під час виконання експертного дослідження використовувалась хибна методика, а саме дослідження проводилось зі спливом майже трьох років з моменту притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Вважають, що оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням представникОперативного командування Захід подав апеляційну скаргу в якій доводить про його незаконність через порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не довів у чому полягає завдана йому моральна шкода саме з боку ОК Захід, не обґрунтував розмір шкоди та не надав доказів які підтверджують факт її завдання апелянтом.

При цьому вказує, що під час експертизи не було предметом дослідження та не покладались в основу його висновку протиправні дії ОК Захід.

Крім того стверджує про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями Апелянта та шкодою про яку доводить позивач.

Вважають, що оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представником Оперативного командування "Захід" подано відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 у якому відповідач заперечує викладені у ній доводи, вважає, що позовні вимоги не доведені, тому просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОК «Захід» не підлягають до задоволення, а апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягає до часткового задоволення.

Місцевим судом встановлено, що наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 11 грудня 2010 року №973 підполковника ОСОБА_4 призначено на посаду військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_6 " Сухопутних військ Збройних Сил України.
Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.09.2014 року №552, ОСОБА_4 було увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, відповідно до розпорядження Президента України від 24.09.2014 року №1041/2014-рп щодо забезпечення направлення в район проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, для проходження військової служби, військових комісарів районів, міст, областей, міста Києва.
Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 22.10.2014 року №599, ОСОБА_4 було призначено на посаду головного оперативного чергового командного центру штабу управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_6 " Сухопутних військ Збройних Сил України.
Наказом військового комісара Вінницького ОВК (по стройовій частині) №48 від 16.03.2015 року, військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 полковника ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу військового комісаріату як такого, що посаду військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 здав та вибув до нового місця проходження військової служби - оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_6 " Сухопутних військ Збройних Сил України.
З матеріалів справи вбачається, що в період з лютого по березень 2015 року позивач ОСОБА_4 неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності наказами військового комісара Вінницького ОВК та осіб, що тимчасово виконували його обов`язки
Наказом командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_6 " від 25.03.2015 року №70, ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, на фінансове забезпечення до управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_6 ", на всі інші види забезпечення - у військову частину НОМЕР_1 , і вважається таким, що з 25 березня 2015 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Наказом командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_6 " від 27.03.2015 року №152 "Про результати службового розслідування" за неналежне виконання службових обов`язків, систематичне порушення військової дисципліни, порушення вимог статей 12, 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України полковника ОСОБА_4 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді "попередження про неповну службову відповідальність".

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано протиправними та скасовані накази військового комісара Вінницького ОВК: від 14.02.2015 року №72; від 14.02.2015 №73; від 18.02.2015 №79; від 13.03.2015 №131; від 14.03.2015 №133; від 14.03.2015 № 134; від 14.03.2015 №135; від 16.03.2015 №140; від 16.03.2015 №48; від 17.03.2015 № 142; від 19.03.2015 № 143; від 19.03.2015 № 145; від 19.03.2015 № 146; від 19.03.2015 № 147; від 19.03.2015 № 148; від 20.03.2015 № 150; від 20.03.2015 № 151;
визнано протиправним та скасовано наказ командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_6 " №152 від 27.03.2015, в частині притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарних стягнень - "сувора догана" та "попередження про неповну службову відповідність";
у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.07.2017 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2015 року в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування наказів військового комісара Вінницького ОВК: №72 від 14.02.2015 року; №73 від 14.02.2015 року; №79 від 18.02.2015 року; №133 від 14.03.2015 року; №48 від 16.03.2015 року, а також наказ командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_6 " від 27.03.2015 року №152 "Про результати службового розслідування" - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2015 залишено без змін.
Переглянувши справу в межах нового розгляду Рівненський окружний адміністративний суд постановою від 21.12.2017 року позов ОСОБА_4 задоволив частково. Визнав протиправними та скасував накази військового комісара Вінницького ОВК Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_6 " Сухопутних військ Збройних Сил України №72 від 14.02.2015 року, №73 від 14.02.2015 року, №79 від 18.02.2015 року, №133 від 14.03.2015 року; №48 від 16.03.2015 року щодо ОСОБА_4 та наказ командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_6 " від 27.03.2015 № 152 в частині накладення на ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність.
Наказом командувача Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 18.06.2015 року №173, від 03.11.2015 року №403, від 17.12.2015 року №492 ОСОБА_4 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, неналежне виконання службових обов`язків.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року по справі №817/3415/15 позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано накази командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №173 від 18.06.2015 року, №403 від 03.11.2015 року та №492 від 17.12.2015 року.
Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року залишено без змін.
Як зазначено в позовній заяві, відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31.12.2014 року №д-322/1/46 дек, управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_6 " з 31 березня 2015 року переформоване в оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", внаслідок чого посада "головного оперативного чергового командного центру штабу військової частини НОМЕР_2 ", яку обіймав позивач, з ІНФОРМАЦІЯ_9 підлягала скороченню.
Наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по стройовій частині) від 31.03.2015 року №1, полковника ОСОБА_4 виведено поза штат управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Підставою для виведення поза штат став перелік змін до штату №01/132 управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".
Наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по стройовій частині) від 22.08.2015 року №125 полковника ОСОБА_4 , який знаходився поза штатом управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою старшого офіцера мобілізаційного відділу організаційно-мобілізаційного управління штабу управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".
Відповідно до наказу т.в.о. начальника Генерального штабу №764в від 23.12.2015 року №233, полковника ОСОБА_4 , головного оперативного чергового командного центру штабу Управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_6 " Сухопутних військ, призначено старшим офіцером відділу напрямків Управління територіальної оборони Управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України.
Наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по стройовій частині) від 26.12.2015 року №233 полковника ОСОБА_4 , допущено до виконання службових обов`язків на посаді старшого офіцера відділу напрямків Управління територіальної оборони Управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року по справі №817/898/16 позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_2 ) щодо перебування ОСОБА_4 поза штатом управління Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " понад два місяці.
Визнано протиправними дії Генерального штабу України щодо перебування ОСОБА_4 поза штатом управління Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " понад два місяці.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_10 щодо перебування ОСОБА_4 поза штатом управління Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " понад два місяці.
Визнано протиправними дії Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_2 ) щодо допущення ОСОБА_4 до тимчасового виконання обов`язків за нижчою вакантною посадою старшого офіцера мобілізаційного відділу управління Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " довше ніж два місяці.
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року скасовано, позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2019 року по справі призначено судову психологічну експертизу.
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи №3849 від 29 червня 2020 року по цивільній справі №569/5227/18, ситуація, що полягає у численних незаконних притягненнях до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4 , згідно наказів Вінницького ОВК є психотравмувальною для ОСОБА_4 .
Згідно із частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Відповідно до частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Пунктом 5 постанови встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №902/201/19, постанова КГС ВС від 15.10.2019 по справі №908/1090/18).
Отже, порушення законних прав позивача, яке полягає у протиправному притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності, що встановлено преюдиційними судовими рішеннями, в даному випадку в адміністративних справах № 817/1117/15, № 817/3411/15 згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доведенню (т. 1 а.с. 63-94, а.с. 95-105).
Що стосується обставин порушення відповідачами в справі, зокрема діями Генерального штабу України, прав позивача ОСОБА_4 щодо його перебування поза штатом управління Оперативного командування "Захід" понад два місяці, які встановлені в адміністративній справах № 817/898/16, то слід зазначити, що ця обставина не може розцінюватись як преюдиційна, оскільки судове рішення в згаданій справі від 12 жовтня 2017 року Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року скасовано, позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду.
З огляду на підвідомчість спору про визнання дій неправомірними судам адміністративної юрисдикції, в межах даного цивільного провадження обставини порушення прав позивача щодо його перебування поза штатом встановлюватись не можуть та відповідно стягуватись за це моральна шкода. Одночасно такі вимоги могли бути розглянуті в адміністративному процесі. Тобто вимоги ОСОБА_4 в цій частині є не доведеними.
Не заслуговують на увагу доводи апелянтівОперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ІНФОРМАЦІЯ_2 , що суд не встановив наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач, а також щодо недопустимості врахування як доказу висновку судової психологічної експертизи. Так методика ОСОБА_6 застосовувалась в частині визначення розміру завданої моральної шкоди, водночас остаточний розмір відшкодування був визначений місцевим судом за результатами розгляду справи з урахуванням встановлених обставин. При цьому під час дослідження використовувались й інші методики, зокрема з реєстраційним номером 14.1.75 про яку вказує апелянт. Крім того робота за авторством ОСОБА_7 використовувалась як одне з допоміжних інформаційних джерел, тому відсутні підстави стверджувати про хибність висновків судового експерта щодо наявності моральної шкоди та причинного зв`язку.
Також психологічний стан підекспертного встановлювався на момент проведення експертизи з урахуванням впливу подій що відбулись у 2015 році, що відображено у змісті дослідження, тобто не можна стверджувати що давність подій не була врахована експертом або ж викривила висновки експерта.
Таким чином слід погодитись з висновками місцевого суду щодо наявності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди завданої діями Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правовідношення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Верховний Суд України в листі від 01.04.2014 «Аналіз практики застосування судами статті 16 Цивільного кодексу України» зазначив, що критерії визначення розміру відшкодування моральної шкоди, передбачені частиною 3 статті 23 Цивільного кодексу України, є не досить чіткими, однак визначаючи розмір та форми відшкодування моральної шкоди треба також ураховувати функції, які повинно виконувати таке відшкодування (сатисфакція, компенсаційна функція). Які б фактори не впливали в кожному конкретному випадку на розмір відшкодування, очевидним є те, що цей розмір повинен бути максимально адекватним завданій шкоді.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, вимушеність змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Висновки місцевого суду щодо розміру компенсації моральних страждань в 170 000 гривень, які слід стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 є завищеними, оскільки така сума стягнення втрачає компенсаційну функцію визначену законодавцем та виявляє каральну функцію визначену позивачем.

Сума в 30000 грн. є цілком адекватною завданій позивачеві шкоді, водночас справедливою в аспекті розподілу відповідальності між двома відповідачами, зокрема і з огляду на розмір морального відшкодування в 30 000 грн. стягнутих з Оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_4 щодо скасування наказів ОК "Захід" №173 від 18 червня 2015 року, №403 від 03 листопада 2015 року та №492 від 17 грудня 2015 року не є суттєвими, оскільки вказана обставина досліджувалась місцевим судом, а розмір компенсації моральної шкоди відповідає завданій вказаними наказами шкоді.
За таких обставин, місцевий суд не в повній мірі дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, не всі його висновки відповідають обставинам справи, а тому апеляційні скарги ОСОБА_4 та Оперативного командування "Захід" слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити частково в частині зменшення розміру відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_4 та Оперативного командування "Захід" залишити без задоволення. Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2022 року змінити.

Зменшити розмір морального відшкодування стягнутого з ІНФОРМАЦІЯ_2 з 170000 (сто сімдесят тисяч) до 30000 (тридцяти тисяч) грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Повний текст постанови складено 17 березня 2023 року.

Головуючий Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.