КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року місто Київ

Справа 939/479/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1299/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Кущ Яни Василівни в інтересах Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року (ухвалено у складі судді Міланіч А.М.)

у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до Бородянського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що між позивачем та відповідачем 05 липня 2018 року був укладений кредитний договір № 101.

Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 1 лютого 2022 року його заборгованість склала 168 902 грн 04 к., з яких: 55 334 грн 56 к. - заборгованість за кредитом; 12 719 грн 54 к. - заборгованість за процентами; 53 578 грн 68 к. - заборгованість за комісією; 47 269 грн 26 к. - штрафні санкції.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 68 054 грн 10 к.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_2 в інтересах АТ «Перший Український Міжнародний Банк» подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, не надано мотивованого пояснення відмови у позовних вимог щодо заборгованості щодо комісії за обслуговування кредитом, не враховано норми законодавства, які регулюють умови встановлення комісійних платежів за користування кредитними коштами, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким поряд із задоволенням вимог про стягнення основної суми кредиту та процентів, задовольнити позовні вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредитом.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення комісії, послався на нормативний акт, який втратив свою чинність.

Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, не звернув уваги на норми Закону України «Про споживче кредитування» та нормативні акти Національного банку України, якими встановлена законність комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості.

Вказує, що суд першої інстанції не надав правової оцінки наявному у матеріалі справи паспорту споживчого кредиту, зазначений доказ підтверджував, що відповідач перед підписанням заяви був проінформований про розмір та порядок сплати комісії за користування кредитом. 3 умовою про комісію відповідач погодився, що підтверджується його підписом у паспорті споживчого кредиту, отже дії позивача при укладені кредитного договору не суперечили волевиявленню відповідача та вимогам закону.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції зазначав, що відповідачем не заперечувався факт неналежного виконання ним зобов`язань за кредитним договором та наявність кредитної заборгованості, тому суд першої інстанції вважав за необхідне, задовольнити в цій частині позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по кредитному договору у розмірі 68 054 грн 10 к., що становить: 55 334 грн. 56 к. - заборгованість за кредитом, 12 719 грн. 54 к. заборгованість за відсотками.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення комісії за обслуговування кредиту, суд першої інстанції керувався Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 де зазначено, що банк не мав права встановлювати у спірному кредитному договорі винагороду за управління кредитом, які банк вчиняє на власну користь.

Також, суд першої інстанції вважав, що не підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення неустойки (штрафні санкції, пеня) в розмірі 47 269 грн. 26 к., оскільки суду не надано розрахунку даних коштів та доказів наявності обов`язку відповідача сплачувати вказану неустойку.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Рішення суду оскаржується позивачем лише в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення комісії за обслуговування кредиту, тому згідно ч.1 ст.367 ЦПК України в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

З матеріалів справи вбачається, що 05 липня 2018 року ОСОБА_1 підписано заяву № 101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якою надано відповідачу кредит на загальні споживчі цілі у розмірі 96 019 грн. 62 к. зі сплатою 12% річних строком до 5 липня 2020 року та зазначено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2 976 грн 61 к., щомісячно (а.с.6).

Згідно заяви № 101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб вбачається, що відповідач погодився з умовою про комісію, що підтверджується його підписом (а.с.6).

У матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту у якому визначено, комісію за обслуговування кредитною заборгованістю у розмірі 2 976 грн 61 к., щомісячно, відповідний паспорт відповідач також засвідчив особистим підписом (а.с. 13).

У матеріалах справи міститься копія публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 06 квітня 2018 року) затверджена рішенням правління ПАТ «ПУМБ», протокол №694 від 06 березня 2018 року (а.с.7-12).

Відповідно до пункту 5.7. частини 5 «Умови надання споживчого кредиту», Розділу II «Послуги банку» договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 06 квітня 2018 року проценти за користування споживчим кредитом та комісії встановлюються у фіксованому розмірі і підлягають сплаті клієнтом з урахуванням наступного.

Пункт 5.7.3. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахункове-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаного в заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій частині 5 розділу II цього договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з графіком платежів.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Такі висновки суду зроблено у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21).

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Враховуючи те що, кредитні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли у 2018 році після набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування» та прийняття Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що затверджено Правлінням Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 посилання суду першої інстанції на абз. 2 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1-3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 є помилковим, оскільки ці правовідносини підпадають під правове регулювання вже зміненого законодавства.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення посилався на норми, які втратили свою чинність є обґрунтованими.

Однак колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п.п.4.2.11., ч.4 «Загальні права сторін», Розділу I «Загальні засади» договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 06 квітня 2018 року банк має право контактувати з клієнтами, використовуючи доступні канали зв`язку: «сервіс SMS-банкінг», поштова розсилка, повідомлення електронною поштою, SMS-повідомлення, повідомлення у/на банкоматах та платіжних терміналах, на квитанціях (чеках, сліпах тощо).

Відповідно до п.п.5.2.5., ч.4 «Загальні права сторін», Розділу I «Загальні засади» договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 06 квітня 2018 року банк зобов`язаний забезпечити консультацію та прийом усних звернень за телефонами центру обслуговування клієнтів банку у разі виникнення питань з обслуговування карткового рахунку та користування карткою.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) та від 13 липня 2022 року у справі 363/1834/17 (провадження №14-53цс21).

Колегія суддів дійшла висновку, що встановлення комісії за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту є нікчемною умовою кредитного договору, оскільки не зрозуміло, які саме послуги надавались відповідачу, як часто проводились консультаційні та інформаційні послуги з клієнтом, чи проводились вони за вимогою клієнта частіше одного разу на місяць, аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21).

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного право-відношення.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону № 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

В заяві №101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорті споживчого кредиту зазначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту визначена в розмірі 3,10 % від суми кредиту.

Щомісячний розмір комісії за обслуговування кредиту складає 2 976 грн. 61 к., а її загальний розмір (за весь період користування кредитом) - 71 438 грн. 64 к.

Однак, встановивши у заяві №101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорті споживчого кредиту сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 3,10 % від суми кредиту, що складає 2 976 грн. 61 к. щомісячно, банк не роз`яснив за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідача буде взята комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

При цьому відповідно до п.п. 5.7.5. пункту 5.7. частини 5 «Умови надання споживчого кредиту», Розділу II «Послуги банку» договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 06 квітня 2018 року банк встановив додаткову комісію за внесення готівкових коштів за споживчим кредитом в касі банку без використання картки в сумі до 5 000 (п`яти тисяч) гривень встановлюється в розмірі 1 (одного) відсотка від суми платежу, але не менше 10 (десяти) гривень. Така комісія не підлягає сплаті у разі відсутності технічної можливості здійснення платежу у платіжному терміналу банку або у разі здійснення платежу з метою повного погашення заборгованості по споживчому кредиту.

Отже відповідні дії банку вносять істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору є несправедливими.

При цьому згідно заяви №101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорта споживчого кредиту розмір сукупної вартості споживчого кредиту та плати комісії за обслуговування кредитної заборгованості (71 438 грн 64 к.) наближений до розміру кредиту, отриманого ОСОБА_1 для власних потреб (96 019 грн 62 к.), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним.

Аналогічних висновків щодо дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору є несправедливими дійшов Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20 (провадження №61-17825св21).

Відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим законом, є нікчемними.

З урахуванням положень ч.5 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення комісії за обслуговування кредиту є несправедливими тому умови договору в частині нарахування комісії є нікчемними.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, а тому оскаржуване судове рішення в частині вирішення вимог про стягнення комісії необхідно змінити в частині наведених судом першої інстанції правових підстав для відмови у задоволені позовної вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення комісії за обслуговування кредиту №101, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Колегія встановила, що суд першої інстанції, увалюючи рішення порушив норми матеріального права, які призвели до не повного встановлення обставин справи, які мали правове значення для вирішення спору, а тому у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України воно підлягає зміні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кущ Яни Василівни в інтересах Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року в частині відмови в задоволені позовних вимог про стягнення комісії змінити , виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О. В. Желепа

Судді: В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик