П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/23475/21

Провадження № 22-ц/4815/533/23

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Гордійчук І.О.

Час, даті і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

12 год. 50 хв. 21 лютого 2023 року в м. Рівне.

Повний текст складено 22 лютого 2023 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Майданік В.В.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради;

представники учасників справи:

позивача адвокат Пузирко Олександр Олександрович;

відповідача адвокат Курганська Олена Вікторівна;

третьої особи ОСОБА_3 ;

за участі: сторін та їх представників, ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Курганської Олени Вікторівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 лютого 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради; про визначення місця проживання дитини, звільнення від сплати заборгованості за аліментами, зміну розміру аліментів та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради; про визначення місця проживання дитини, звільнення від сплати заборгованості за аліментами, зміну розміру аліментів та стягнення аліментів. Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося на те, що рішенням Рівненського міського суду від 19 жовтня 2020 року у справі 569/11873/20 стягнуто з нього на користь відповідача аліменти на утримання двох їхніх спільних доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 1200 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак з вересня 2020 року старша донька ОСОБА_4 за своїм бажанням проживає з батьком, тоді як менша продовжує проживати з матір`ю. Стверджував, що особисто виховує старшу доньку, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечує її потреби. З часу, коли дочка почала проживати з батьком, він сплачував аліменти лише на утримання ОСОБА_5 , через що документально утворилась заборгованість зі сплати аліментів.

З наведених мотивів просив визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 ; звільнити від заборгованості по сплаті аліментів, починаючи з 01.10.2020 по день подачі позову; змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Рівненського міського суду у справі №569/11873/20 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1200 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно на стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 300 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до повноліття дитини; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1300 гривень, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були призначені рішенням Рівненського міського суду від 19.10.2020 (справа №569/11873/20), а саме з 17.11.2021.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 300 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.11.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В решті позовних вимог відмовлено.

При ухваленні судового рішення суд врахував висновок органу опіки та піклування та думку дитини ОСОБА_4 щодо доцільності та бажання проживати з батьком, а також вік дитини, її емоційний та психологічний стан, стан здоров`я з метою дотримання принципу якнайкращого забезпечення її інтересів. Щодо вимог про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 та стягнення аліментів на її утримання на користь батька з матері, то суд з огляду на визначення місця проживання ґрунтувався на загальних правилах призначення аліментів, визначених ст.ст. 141, 180, 182 СК України. У вимозі про звільнення від сплати заборгованості за аліментами суд відмовив тому, що наведені позивачем для цього підстави не спонукали для її задоволення в розумінні ст. 197 СК України, а вимогу про зміну розміру аліментів, що стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 , не задовольнив, оскільки вважав, що така вимога повинна пред`являтись стягувачем аліментів, тобто матір`ю.

На рішення представником ОСОБА_2 адвокатом Курганською О.В. подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність і необґрунтованість в частині задоволених позовних вимог, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. На обґрунтування апеляційної скарги зазначалося про неврахування судом того, що у справі органом опіки та піклування не було надано складеного в належних порядку, формі і змісту висновку щодо розв`язання спору, а лише лист із такою назвою про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком. Тобто цей документ як доказ є недопустимим і не міг бути покладений в основу судового рішення. Крім того, суд не врахував протиправної та недобросовісної поведінки позивача. Так, він відключив енергопостачання в квартирі, де живе відповідач з дітьми, чим значно ускладнив умови проживання в квартирі. Такі дії, зокрема, спонукали тому, що ОСОБА_4 переїхала жити до батьків відповідача. Хоча такий переїзд дитини не було погоджено із матір`ю і інших причин, окрім відключення енергопостачання квартири, для такого переїзду дитини не було. Також позивач був визнаний винним постановою Рівненського міського суду від 28 вересня 2020 року у справі № 569/15227/20 у вчиненні адміністративного правопорушення, що полягало в домашньому насильстві. Покликалась на те, що позивач не має постійної роботи, а згідно з п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 із подальшими змінами "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини" місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Зверталася увага, що суд в порушення засад змагальності цивільного судочинства не встановив, що проживання дитини у попередньому середовищі із мамою та сестрою є неблагонадійним чи непридатним, а також, що на час ухвалення судами рішень про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей батько не виявляв інтересу залишити дітей на проживання із ним, адже про них завжди дбала відповідач.

З наведених підстав просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення - про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, дкум осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішенням Рівненського міського суду від 19 жовтня 2020 року у справі №569/11873/20 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання спільних дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 27 липня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли з приводу місця проживання старшої дитини дочки ОСОБА_7 та зміну порядку та розміру стягнення на неї аліментів, а саме з матері на користь батька у зв`язку із проживанням з ним дитини.

Факт проживання ОСОБА_4 з батьком визнається відповідачем.

У висновку від 21 липня 2022 року №08-2924 Органу опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 визнано за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком. Зазначено, що ОСОБА_4 проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем його проживання. Створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Згідно копії наказу ТОВ "Автошкола Сигнал" №6/к/тр від 15.07.2022 ОСОБА_1 працює на посаді інструктора з навчання практичної їзди з 18.07.2022 року. ОСОБА_8 є ученицею Рівненської ЗОШ №11. Мати ОСОБА_2 проживає разом з молодшою донькою ОСОБА_9 , цікавиться навчанням та життям дитини. Неповнолітня ОСОБА_7 виявила бажання проживати з батьком. Думка ОСОБА_4 в порядку ст.171 СК України була заслухана судом попередньої інстанції, де вона пояснила, що живе по АДРЕСА_2 разом з батьком, дідом та бабою і бажає проживати з батьком та сестрою.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, шляхом визначення місця проживання дитини з батьком та зміну порядку стягнення аліментів на утримання дитини, щодо якої визначено місце проживання на користь позивача.

Згідно зі ст.ст. 7, 141, 157, 161 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин може здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Норми статей 3, 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказують, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

За висновками Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа "Хант проти України", № 31111/04, пункт 54, рішення від 07 грудня 2006 року).

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Так, спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення.

Отже, враховуючи наявність практично однакових належних матеріально-побутових умов для проживання дитини як за місцем проживання матері з молодшою сестрою, так і у батька, дотримання батьками засад щодо виховання, розвитку та піклування старшої дитини, її небажання змінювати становище в якому вона проживає на даний час та неодноразове підтвердження прагнення щодо проживання з батьком, висновок про визначення місця проживання разом із ним обґрунтований.

На переконання колегії суддів, за існуючого фактично рівного економічного і правового становища та позиції батьків істотною є саме думка дитини щодо місця свого проживання.

Мати дитини, яка очевидно відіграє важливу роль у житті та її розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я, стан розвитку дитини, незалежно від того з ким вона буде проживати.

Щодо доводів заявника про неможливість врахування висновку органу опіки та піклування, то згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини, однак порушень цим органом чинного законодавства при прийнятті висновку судами не встановлено і інтересам дитини він не суперечить.

Згідно зі ст.ст. 55, 56 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Тому цей висновок обґрунтовано прийнято судом до уваги.

Всупереч доводам автора апеляційної скарги правильним є підписання висновку щодо вирішення спірних відносин головою Виконавчого комітету Рівненської міської ради як керівником органу опіки та піклування.

Поготів, відповідно до ч.3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Указана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.

При цьому станом на час розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_4 ще не досягла чотирнадцяти років, однак на момент перегляду справи апеляційним судом вона досягла цього віку. Тобто вона вправі самостійно визначати місце свого проживання чи з батьком, чи з матір`ю.

Також береться до уваги, що з огляду на проживання дитини на даний час саме з батьком правомірним є припинення стягнення з нього аліментів на її утримання та стягнення аліментів у зворотному порядку з матері.

Мотивів незаконності рішення в цих частинах, зокрема щодо розміру стягнутих аліментів заявником не наведено, обов`язкових підстав для його скасування в цій частині встановлено колегією суддів не було.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Решта доводів апеляційної на увагу не заслуговують, адже зводяться до суб`єктивної незгоди заявника з оскаржуваним рішенням, переоцінки обставин, які істотного значення для правильного розв`язання спору не мають.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", пункт 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Курганської Олени Вікторівни залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 лютого 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

В.В. Майданік Повний текст постанови складено: 09.05.2023