Справа № 454/3020/22
У Х В А Л А

02.03.2023 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л.Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокальв порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 про стягнення коштів

в с т а н о в и в:

Відповідач просить витребувати у АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» відеозапис, який був відзнятий під час перевірки лічильника 13.01.2021р. у АДРЕСА_1

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали відзиву та справи, суд дійшов наступного висновку.

Порядок та строки подання доказів визначений у статті 83 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

При цьому, за змістом ч. 2 цієї статті, у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень і саме така сторона повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із не наданням доказів.

В силу вимог п. 4 ч. 5 ст. 12, ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд лише сприяє сторонам у здійсненні їхніх прав, а не збирає докази замість таких сторін.

Позивач натомість, всупереч принципу змагальності та всупереч вимогам п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України не вжив достатніх заходів для отримання зазначених доказів.

Крім цього, ним не вказано у клопотанні причин неможливості отримати вказані докази.

Крім цього, відповідач у відзиві клопотала про допит в якості свідків ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст. 91 ЦПК України, виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи, в якій відповідно до ч. 2 ст. 91 ЦПК України зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що клопотання відповідача про допит свідків не підлягають задоволенню, оскільки нею не вказано про відомі їм обставини, які мають значення для вирішення справи.

Тому, зберігаючи свою об`єктивність, неупередженість і безсторонність, суд не буде замість відповідача збирати докази у справі та як наслідок, визнає подане нею клопотання необґрунтованим і відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 84, 91 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів та про виклик свідків - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Л. Ю. Фарина