Справа № 450/1133/21 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/2402/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
Провадження № 22-ц/811/2401/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2022 року та на додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь, кошти у розмірі 2746,60 доларів США (дві тисячі сімсот сорок шість доларів США 60 центів), в тому числі 2700 (дві тисячі сімсот) доларів США - сума основного боргу та 46,60 доларів США (сорок шість доларів США 60 центів) 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 01.07.2020 між сторонами було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав 2700, 00 доларів США у борг терміном до 31.08.2020. На адресу відповідача 06.03.2021 позивачем було скеровано письмову вимогу про повернення суми позики, яку відповідач отримав, однак вказана вимога була проігнорована. Позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу, 3 % річних від простроченої суми та судові витрати.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) кошти у розмірі 2746,60 доларів США (дві тисячі сімсот сорок шість доларів США 60 центів), в тому числі 2700 (дві тисячі сімсот) доларів США - сума основного боргу та 46,60 доларів США (сорок шість доларів США 60 центів) 3 % річних.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень за подачу позовної заяви.

Додатковим рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2022 року заяву представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про ухвалення додатково рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 10 400 (десять тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

В іншій частині заяви - відмовлено.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2022 року та додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2022 року оскаржив ОСОБА_1 .

Зазначає, щопозичальник отримав від позикодавця грошові кошти в національній валюті України гривні і зобов`язується повернути грошові кошти в національній валюті України - гривні. При цьому, сторонами в Договорі позики передбачено еквівалент отриманої суми в доларах США і повернення боргу в національній валюті України відповідно до курсу долара США до української гривні, що встановлений національним банком України на день здійснення платежу. Таким чином, стягнення боргу в доларах США суперечить дійсним правовідносинам, що склалися між сторонами Договору, тому вказана вимога не може бути задоволена судом, оскільки позивачем не доведено передання відповідачу коштів в іноземній валюті. Натомість відповідно до умов Договору позики від 01.07.2020 та розписки, позичальник зобов`язаний сплатити на користь позикодавця суму в національній валюті України гривні, що буде еквівалентна 2 700 доларів США відповідно до курсу НБУ встановленого на день платежу, а не грошові кошти в доларах США, як зазначено в рішенні суду, що за своєю природою є зовсім іншою матеріально-правовою вимогою, яка передбачає наявність інших підстав для задоволення. З аналізу наведеного вище вбачається, що позика має бути повернута в тій валюті у якій вона отримана. Відтак, вважає, що стягненню в іноземній валюті підлягає виключно позика, що передана в іноземній валюті, натомість в даному випадку має місце лише визначення еквіваленту суми позики до іноземної валюти, тому стягнення боргу в іноземній валюті є протиправним, тому рішення суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо підстав для скасування додаткового рішення Пустомитівського районного суду Львівської області 10.08.2022, зазначає, що у зв`язку із незаконністю рішення від 22.06.2022 та у разі його скасування судом апеляційної інстанції, також підлягає скасуванню додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області 10.08.2022 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог. Крім цього, звертає увагу на те, що його не було повідомлено про судове засідання на якому було прийнято додаткове рішення від 10.08.2022. У зв`язку із цим, також заявляє, що судові витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, не відповідають ціні позову, складності справи та витраченому адвокатом часу на складення документів і представництво інтересів клієнта в суді, тому, у разі задоволення позовних вимог, підлягають зменшенню до 5 200 грн.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.06.2022 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову,скасувати додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області 10.08.2022 та ухвалити нове рішення про відмову у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

Від представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2022 року та додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2022 року залишити без змін.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2022 року таким вимогам повністю відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що 01.07.2020 сторони уклали договір позики, згідно якого ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 72 002 (сімдесят дві тисячі дві) гривні 52 копійки, що за курсом Національного Банку України на день посвідчення цього договору еквівалентно 2700 (дві тисячі сімсот) доларів США 00 центів, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, а саме 2700 (дві тисячі сімсот) доларів США 00 центів за курсом Національного Банку України на день повернення, до тридцять першого серпня дві тисячі двадцятого року (а.с.6).

У матеріалах справи міститься розписка написана ОСОБА_1 01.07.2020 ОСОБА_2 із тексту якої вбачається, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 72 002 (сімдесят дві тисячі дві гривні 52 копійки), що за курсом Національного банку України на день посвідчення договору еквівалентно 2700 (дві тисячі сімсот) доларів США 00 центів (а.с.7).

Розписка написана власноручно.

Встановлено, що при укладанні договору позики сторонами дотримано форму такого договору, про що свідчить розписка відповідача від 01.07.2020.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення позивачеві позичених коштів.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Встановлено, що 06.03.2021 на адресу відповідача позивачем було скеровано вимогу про повернення суми боргу в розмірі 2741,50 доларів США, яка була вручена 09.03.2021, що свідчить про те, що кошти, які були отримані позичальником у позику не повернуті, а відтак суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором.

Відповідно до статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

У договорі позики зазначено, що повернення позиченої суми грошей повинно бути здійснено з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Три відсотки річних стягуються у тій валюті у якій надавалась позика. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №373/2054/16-ц.

Щодо стягнення суми позики в іноземній валюті, колегія зазначає наступне.

Положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Щодо можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію викладену у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, де вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Вирішуючи спір суд прийшов до правильного висновку про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 2746,60 доларів США, що відповідає умовам договору.

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та адвокатським бюро «Андріани Олійник» укладено договір про надання правничої допомоги № 11/20 (а. с. 57-59).

В матеріалах справи наявний ордер про надання правничої допомоги ОСОБА_2 адвокатом Олійник А.Р., який виданий 25.03.2021 (а. с. 5).

До заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу представником позивача додано копію договору про надання правничої допомоги № 11/20 від 04.12.2020, додаткову угода № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 11/20 від 04.12.2020, акт № 1 про надану правничу допомогу до Договору про надання правничої допомоги № 11/20 від 04.12.2020.

Відповідно до акту № 1 про надану правничу допомогу до Договору про надання правничої допомоги № 11/20 від 04.12.2020 відповідачу було надано такі послуги: ознайомлення адвоката з документами 800,00 грн; підготовка та надсилання претензії вимоги 1600,00 грн; підготовка та подання позовної заяви 3200,00 грн; представництво інтересів позивача у судових засіданнях, 14.06.2021, 14.07.2021, 23.09.2021, 28.10.2021, 30.11.2021 року, 10.02.2022 - 4800,00 грн.

Із вказаних документів вбачається, що загальна вартість наданих послуг Адвокатським бюро «Андріани Олійник» позивачу ОСОБА_2 складає 10400 грн.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд першої інстанції, дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу, обґрунтовано дійшов висновку про те, заявлений представником позивача розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсягом наданих адвокатом послуг.

Із вказаним висновком районного суду колегія суддів повністю погоджується.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2022 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 16.03.2023

Головуючий

Судді