Справа № 133/133/22
Провадження № 22-ц/801/957/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 рокуСправа № 133/133/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Якименко М. М.,

за участі секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності за договором дарування, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Рябчинським Олегом Юрійовичем, на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 жовтня 2022 року про поновлення строку ОСОБА_2 на подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року, дата складання його повного тексту невідома, ухвалені у цій справі в м. Козятині суддею цього суду Кучерук І.М.,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності за договором дарування, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності. Позов мотивований тим, що 29 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування, за яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 частки квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 липня 2021 року у справі №133/1804/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання цього договору дарування недійсним відмолено, однак постановою Вінницького апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року у цій ж справі дане рішення суду скасовано, а такий договір дарування визнано недійсним.

З метою відновлення державної реєстрації права власності на цю частку квартири 11 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора виконавчого комітету Козятинської міської ради із заявою, у якій просила: внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення права власності ОСОБА_2 на частки вищевказаної квартири та вчинити необхідні реєстраційні дії для припинення її права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна; внести запис до цього ж реєстру про відновлення права власності ОСОБА_1 на вказане майно. Однак постановою державного реєстратора виконавчого комітету Козятинської міської ради від 06 грудня 2021 року у задоволенні такої заяви відмовлено з тих підстав, що подані ОСОБА_1 документи для проведення державної реєстрації не відповідають вимогам ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зокрема через те, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

Вказане стало підставою для звернення у ОСОБА_1 до суду позовом про припинення зареєстрованого права власності за ОСОБА_2 на частку квартири, що розташована за вищевказаною адресою та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на частку цієї ж квартири, визнання за ОСОБА_1 права власності на частку цієї ж квартири.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2022 року у справі №133/133/22 такі позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

15 червня 2022 року постановою Верховного Суду скасовано постанову Вінницького апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року у справі №133/1804/20 та залишено в силі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 липня 2021 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування.

У жовтня 2021 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Кучер Г.М., звернулася до суду із заявою про перегляд рішення від 12 травня 2022 року у цивільній справі №133/133/22 за нововиявленими обставинами. Заява мотивована тим, що постанова Вінницького апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року у справі №133/1804/20 була підставою для ухвалення рішення від 12 травня 2022 року у справі №133/133/22, однак вона постановою Верховного Суду від 15 червня 2022 року скасована.

Пославшись на викладене, ОСОБА_2 просила суд скасувати рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Крім того, просила припинити зареєстроване право власності за ОСОБА_1 на частки квартири, що розташована за вищевказаною адресою, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на частки цієї ж квартири, визнати за ОСОБА_2 право власності на частки цієї ж квартири.

В обґрунтування поважності причин пропуску для подання такої заяви вказала, що у зв`язку із введенням воєнного стану вона виїхала за кордон та взагалі не знала про те, що у провадженні цього суду перебуває дана справа, де вона є відповідачем. Судові реєстри були закриті, повісток про виклик до суду вона не отримувала.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 жовтня 2022 року поновлено ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2022 року та відкрито провадження у цій справі.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року вказану заяву задоволено частково. Рішення цього ж суду від 12 травня 2022 року скасовано, ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності набувача за договором дарування, визнаного судом недійсним, на частки квартири і скасування державної реєстрації цього права власності та визнання права власності на частки цієї квартири відмовлено. У задоволенні решти вимог заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погодившись із ухваленими судовими рішеннями, представник позивача адвокат Рябчинський О.Ю., посилаючись на порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2022 року за нововиявленими обставинами залишити без розгляду, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2022 року залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали та рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення відповідають цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення суду, якими закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами. Підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами за п. 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної п. 3 ч. 2 ст. 423 цього Кодексу учасниками справи протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду. З урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстав, визначених п. 2-3 ч. 2-3 ст. 423 цього Кодексу не пізніше десяти років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Визначений п. 3 ч. 1 ст. 424 ЦПК України тридцятиденний строк для подання заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є процесуальним і може бути поновлений за загальними правилами, встановленими ст. 127 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За ч. ч. 2-4 ст. 427 ЦПК України протягом п`яти днів після надходження заяви до суду суддя (суддя-доповідач) перевіряє її відповідність вимогам ст. 426 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами. До заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 426 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу (залишення позовної заяви без руху, повернення заяви). Відкривши провадження за нововиявленими або виключними обставинами, суддя (суддя-доповідач) надсилає учасникам справи копії заяви про перегляд і призначає дату, час та місце судового засідання, про що повідомляє учасників справи.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 429 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами. Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13).

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18 вказав, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень. Згідно з ним жодна сторона не може вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду справи та постановлення у ній нового рішення. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 9 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine»), заява № 4994/04, § 42-43).

Суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для поновлення ОСОБА_2 строку для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та про те, що при ухваленні рішення від 12 травня 2022 року у справі №133/133/22 суд виходив із встановленого постановою Вінницького апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року у справі №133/1804/20 факту визнання договору дарування недійсним, яка згодом була скасована постановою Верховного Суду від 15 червня 2022 року, що є підставою для задоволення поданої заяви та скасування рішення від 12 травня 2022 року у справі №133/133/22 з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваною ухвалою відповідачу поновлено строк на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 травня 2022 року, а переглядалось рішення від 12 травня 2022 року цього ж суду жодним чином не вказують на таке порушення вимог законодавства, що мало б наслідком скасування ухвали суду першої інстанції з даної підстави. Такий недолік оскаржуваної ухвали може бути усунуто шляхом виправлення у ній описки судом першої інстанції, який її постановив, за допомогою механізму, передбаченого ст. 269 ЦПК України.

Доводи скаржника про те, що розгляд клопотання ОСОБА_2 про поновлення їй строку на подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами повинен був відбуватись у судовому засіданні з викликом сторін є безпідставними. Частиною 3 ст. 127 ЦПК України передбачено, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Відтак, виходячи з диспозиції даної статті, питання про поновлення процесуального строку ОСОБА_2 суд першої інстанції правомірно розглянув без повідомлення учасників справи.

Доводи апеляційної скарги щодо пропущення ОСОБА_2 тридцятиденного строку на подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами не можуть бути взяті до уваги, оскільки судом за клопотанням заявника на підставі наведених ним поважних причин недодержання вказаного строку було у встановленому порядку поновлено цей строк і відкрито провадження за його заявою. При цьому слід зауважити, що пропуск ОСОБА_2 строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є нетривалим та така заява подана нею не пізніше десяти років з дня набрання судовим рішенням законної сили, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду, тобто в межах строку визначеного п. 2 ч. 2 ст. 424 ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку також і про відмову в задоволенні решти вимог заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які не були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги позову.

Враховуючи вищевикладене, наведені скаржником в апеляційній скарзі допущені порушення судом норм процесуального права не можуть бути підставою для скасування правильних по суті судових рішень суду першої інстанцій, оскільки такі порушення не впливають на обґрунтованість оскаржуваного судового рішення по суті заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних рішень, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу та рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Рябчинським Олегом Юрійовичем, залишити без задоволення, а ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 жовтня 2022 року та рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко