Житомирський апеляційний суд
Справа №290/528/23 Головуючий у 1-й інст. Кірічук М.М.
Категорія 16 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 290/528/23 за позовом ОСОБА_1 до Романівської селищної ради Житомирської області про визнання права на земельну частку (пай), за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кулаківського Вадима Валентиновича, на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 13 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кірічука М.М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року позивачка через свого представника звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що працювала в соціальній сфері Романівського району Житомирської області, перед виходом на пенсію вона обіймала посаду бухгалтера у відділі культури Дзержинської районної ради народних депутатів Житомирської області та набула право на земельну частку (пай) як пенсіонер із числа осіб, зайнятих у соціальній сфері. Проте її не було внесено до списків осіб, які мають таке право, та відповідна земельна ділянка із земель запасу місцевої ради надана не була.

Таким чином, просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) з колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Комсомолець» та зобов`язати відповідача надати їй земельну ділянку із земель запасу Романівської селищної ради Житомирської області в розмірі земельної частки (паю) члена КСП «Комсомолець».

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 13 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кулаківський В.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що право на земельну частку (пай) позивачка набула з моменту прийняття Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Право на земельну частку (пай) мають не тільки члени КСП, а й працівники соціальної сфери (пенсіонери з їх числа), а саме працівники державних та комунальних закладів культури, освіти, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, які проживають у сільській місцевості або селищах міського типу. Позивачка народилася, проживала та проживає на території, яку охоплює КСП «Комсомолець», має інвалідність 2 групи, у 1946 році втратила ногу, працюючи у колгоспі «Комсомолець». КСП «Комсомолець» отримало державний акт на право колективної власності на землю. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

У відзиві на апеляційну скаргу Романівська селищна рада просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Зокрема, зазначає, що позивачка могла знати чи довідатися про можливе існування порушень своїх прав понад 25 років тому (від початку проведення у державі земельної реформи та процесів паювання земель колишніх сільськогосподарських формувань). Водночас представником позивачки жодним чином не обґрунтовані причини пропуску строку позовної давності. Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності на території Романівської селищної ради вільних земельних ділянок запасу чи резервного фонду, які могли б бути надані позивачці.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що позивачка на час паювання перебувала у складі членів КСП Комсомолець та була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку ( пай). Суду також не надано доказів того, що КСП одержало державний акт про право колективної власності на землю. Окрім того, суд зазначив, що смт Ромнів ( колишня назва Дзержинськ) не відноситься до сільської місцевості й на цій території знаходилося два КСП - Комсомолець та Прогрес. Отже, вказані обставини, на переконання суду, свідчать про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 в період з 4 червня 1985 року по 3 квітня 1991 року обіймала посаду бухгалтера районного відділу культури (а.а.с.5-10).

Як свідчать матеріали справи, відбулася реорганізація КСП «Комсомолець». 28 листопада 1996 року сільськогосподарській асоціації пайовиків Комсомолець видано державний акт на право колективної власності на землю.

Відповідно до інформації, наданої Відділом №1 Управління надання адміністративних послуг Головного Управління Держгеокадастру у Житомирській області при паюванні земель, переданих у колективну власність колективного сільськогосподарського підприємства КСП Прогрес смт Дзержинськ, відповідно до протоколу №3 засідання лічильної комісії за результатами жеребкування від 19 лютого 2002 року та протоколу загальних зборів власників земельних часток ( паїв) реформованого СТОВ Комсомолець Романівської селищної ради від 22 грудня 2004 року ОСОБА_1 не включена в уточнені списки громадян членів КСП «Прогрес» та КСП «Комсомолець», що були розташовані в смт. Дзержинськ. Також відсутня інформація про видачу на ім`я позивачки сертифіката на земельну частку (пай) (а.с.12).

Як вбачається із відповіді на адвокатський запит Житомирської районної військової адміністрації від 19 квітня 2023 року № 01-18/795, інформація про видачу державного акта ОСОБА_1 відсутня (а.с.14).

Відповідно до положень частини 1 та 3статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-ІV, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Разом з тим, за змістом статей 22,23 Земельного кодексу України 1990 року (далі ЗК України 1990 року) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Також згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Таким чином, право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.

Відтак необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві.

Відповідно до положень ст. 5 ЗК України 1990 року, який регулює спірні правовідносини за часом їх виникнення, передбачалося, що земля може належати громадянам на праві колективної власності.

Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

В результаті проведеної процедури паювання земель колективної власності передбачалася видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та проведення їх реєстрації відповідною районною державною адміністрацією.

Згідно зі ст. 6 ЗК України 1990 року право на земельну частку пай мають особи, які працюють у сільському господарстві, пенсіонери, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також особи зайняті у соціальній сфері на селі, пенсіонери з числа цих осіб.

Як свідчать матеріали справи, позивачка працювала у соціальній сфері й на час видачі вказаного державного акта на право колективної власності на землю мала право на внесення до списку осіб при розпаюванні землі, однак не була включена до такого списку.

Отже, ОСОБА_1 мала право на земельну частку (пай) в КСП Комсомолець.

Водночас, порушене право позивачки не підлягає судовому захисту внаслідок пропуску строку позовної давності.

Так, відповідно до положень статті 71 ЦК України 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено ( позовна давність), встановлюється в три роки.

Частиною 75 цього Кодексу також передбачено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (стаття 80 ЦК України в редакції 1963 року).

Як свідчать матеріали справи, державний акт про право колективної власності на землю був виданий сільськогосподарській асоціації пайовиків «Комсомолець» 28 листопада 1996 року, отже, саме з цього часу розпочався перебіг трирічного строку позовної давності для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом. Таким чином, встановлений статтею 71 ЦК України ( в редакції 1963 року) строк позовної давності минув до набрання чинності ЦК України 2003 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Розпаювання земель колишніх колгоспів, яке розпочалося з 1993 року, є загальновідомим фактом, відтак позивачка могла бути обізнана про видачу вказаного державного акта про право колективної власності на землю, до якого долучено список пайовиків. Однак, з даним позовом вона звернулася у квітні 2023 року, майже через 27 років з моменту виділення земель.

Враховуючи вищезазначене, у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

За таких обставин, рішення підлягає зміні з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кулаківського Вадима Валентиновича, задовольнити частково.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 13 червня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: