Справа № 948/589/23
Номер провадження 2/948/84/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2023 Машівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Кравець С.В.,

за участю секретаря Порохні І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача

У березні 2023 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 29.07.2021р. між нею та відповідачем був укладений договір позики на суму 99 219, 40 грн, що еквівалентно 3668, 00 доларам США з кінцевим строком повернення 29.01.2022р. Забезпеченням виконання даного зобов`язання була передача в заставу автомобіля Рено Меган днз НОМЕР_1 .

У зв`язку з частковим поверненням суми позики та зміною курсу долара, 31.01.2022р. були внесені зміни до договору позики, згідно якого відповідачу передаються кошти в розмірі 93 554, 00 грн, що еквівалентно 3 226, 00 доларів США з кінцевим строком повернення 29.07.2022р. Оскільки відповідач умов договору не дотримався, позику не повернув, а тому станом на дату подання позову до суду заборгованість становить 127 265, 70 грн, так як курс долара змінився.

У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 127 265, 70 грн та судові витрати.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

16.03.2023 р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.37).

Позиції учасників судового провадження

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач копію позовної заяви та ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримав 29.03.2023р. (а.с.41), в установлений судом 15-денний строк відзив на позов не направив.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом установлено, що 09.07.2021р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики № Х290721-15 за умовами якого позичальник отримав 99 219, 00 грн, що еквівалентно 3 668, 00 доларам США з терміном повернення 29.01.2022р. (п.1). Сторони у п. 9 договору домовилися, що у разі збільшення курсу долара розмір позики, що підлягає поверненню повинен відповідати доларовому еквіваленту встановленому АТ КБ «ПриватБанк» на день здійснення платежу за договором (а.с.14-15).

Цього ж дня, між сторонами укладений нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу, за умовами якого забезпеченням виконання зобов`язань за договором позики є застава належного відповідачу автомобіля Рено Меган днз НОМЕР_1 (а.с.18-20).

31.01.2022р. позивач та відповідач уклали додаткову угоду № 1 до договору позики № Х290721-15 за умовами якої змінили п.п. 1, 5, 6, згідно яких позичальник прийняв у власність кошти в розмірі 93 554, 00 грн, що еквівалентно 3 226, 00 доларів США, позика є безпроцентною, з терміном повернення 29.07.2022р.(а.с.16).

В цей же день, відповідач написав розписку про отримання позики від ОСОБА_1 93 554, 00 грн, що еквівалентно 3 226, 00 доларів США та зобов`язується повернути до 29.07.2022р. (а.с.17).

За відомостями АТ КБ «ПриватБанк» офіційний курс долара станом на 22.02.2022р. становить 39, 4500 грн продаж (а.с.21).

Мотиви суду

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, провадження № 61-8792св18, та від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17, провадження № 61-1899св20.

Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), проте не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України). За правилами статті 533 ЦК України у зобов`язанні, де сторони визначили грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума заборгованості, що підлягає сплаті у гривні, визначається спочатку у сумі відповідної іноземної валюти, яка визначена еквівалентом зобов`язання, а потім переводиться за офіційним курсом у гривню на день платежу чи на день визначення розміру заборгованості.

Отже, даючи оцінку доказам у справі, суд вважає, що з огляду на укладення сторонами договору позики 09.07.2021р. за яким відповідач отримав у борг від позивачки 99 219, 00 грн, що еквівалентно 3 668, 00 доларів США, але в установлений термін 29.01.2022р. всю суму позики не повернув, у зв`язку з чим сторони 31.01.2022р. внесли зміни до договору за яким сума позики становить 93 554, 00 грн, що еквівалентно 3 226, 00 доларам США, яка є безпроцентною, з терміном повернення 29.07.2022р, але відповідач кошти не повернув, а відтак позов підлягає задоволенню зі стягненням з відповідача коштів еквівалентних 3 226, 00 доларам США станом на день ухвалення рішення, що відповідно до офіційного курсу АТ КБ «ПриватБанк становить 37, 6 грн/1 долар США, та становить 121 297, 60 грн.

Вказаний висновок зроблений з урахування позиції ВС висловленій у справі № 754/16388/19 від 05.04.2023р.

Мотив рішення щодо розподілу судових витрат

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У позовній заяві представник позивача зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу становлять орієнтовно 20 000, 00 грн, з яких фактично понесені 16 080, 00 грн, також 10% - від суми задоволених вимог гонорар успіху.

На підтвердження цього, адвокатом надані: договір про надання правничої допомоги від 12.09.2022р. за умовами якого передбачена виплата гонорару (Розділ 4). Відповідно до додатку до договору передбачено сплату додаткового гонорару в розмірі 10% від суми задоволених позовних вимог.

За актом наданих послуг від 22.02.2023р. та з рахунку-фактури вбачається, що фактично понесені витрати в розмірі 16 080, 00 грн включають: 2 години консультації клієнта з вивченням документів 2 680, 00 грн; 2 години аналіз законодавства та практики 4 020, 00 грн; 7 годин підготовка та подача позовної заяви 9 340, 00 грн (а.с.28-30).

Отже, на час розгляду справи в суді понесені витрати на правничу допомогу становлять 16 080, 00 грн, а також гонорар успіху 12 129, 76 грн, тобто всього 28 209, 76 грн.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, не передбачає проведення розрахунків, оскільки відсотки за договором не стягуються, судова практика щодо цього спору є сталою і передбачуваною, оскільки вимоги базуються на прямій нормі права, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі № 915/.

Отже, зважаючи на те, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа є нескладною, віднесена судом до малозначних, а тому враховуючи усталену практику, суд вважає, що визначений сторонами до відшкодування гонорар, є завищеним і не являється співмірним, обґрунтованим і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а тому суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 12 000,00 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 272, 66 грн (а.с.1) та витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000, 00 грн, а всього 13 272, 66 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 121 297, 60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 272, 66 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000, 00 грн, а всього 13 272, 66 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя С.В.Кравець