ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2300/22 Номер провадження 22-ц/814/2523/23Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Обідіної О.І.,

секретаря: Філоненко О.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Крекотень О.А.,

представника відповідача- адвоката Власенко Н.О.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14 листопада 2022 року, прийнятого під головуванням судді Материнко М.О. в м.Полтаві, зі складанням повного тексту 24.11.2022 року,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Зазначав, що відповідач протягом 2002-2006 років неодноразово брав у нього в борг грошові кошти, проте своїх зобов`язань по їх поверненню не виконав, а саме :

- 17 серпня 2002 року 500 доларів США та 500 євро із строком повернення 1 рік,

- 05 вересня 2003 року 2 200 доларів США із строком повернення 05.09.2004 року

- 10 квітня 2004 року 1800 доларів США зі строком повернення на вимогу позикодавця.

- 30 січня 2005 року - 28 000 доларів США, строк повернення не визначено.

- 18 жовтня 2006 року 5 000 доларів США, строк повернення не визначено.

21 березня 2022 року ОСОБА_2 визнав свою заборгованість, підтвердивши власноручно написаною ним розпискою про наявність боргу 44 000 доларів США.

Позивач просив стягнути з відповідача 37 000 доларів США, 500 євро , а також 3% річних у розмірі 2 758,32 доларів США та 279,41 Євро, проценти за користування грошовими коштами у розмірі 2 111 032,55 грн.

У жовтні 2022 року представник позивача подав до суду розрахунок позовних вимог та просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договорами позики в розмірі 44 000 доларів США, 500 євро, а також інші вимоги, заявлені в позові (а.с.180-181).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 14 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

- заборгованість за договорами позики грошових коштів в сумі 44000 (сорок чотири тисячі) доларів США та 500 ( п`ятсот ) євро;

- три проценти річних від простроченої суми в розмірі 3758,32 долари США та 279,41 Євро;

-проценти за користування грошовими коштами в розмірі 2 111 032,55 грн.;

-витрати на проведення судової експертизи в сумі 17100грн.;

- витрати на правову допомогу в сумі 32000 грн.

-витрати на оплату судового збору в сумі 12 405 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідач 21 березня 2022 визнав свій борг, а тому відповідно до положень ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, перервано.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що він свої зобов`язання перед позивачем виконав, проте останній не повернув оригінали розписок. Наголошує на тому, що районний суд всупереч п.2ч.2 ст.49 ЦПК України, прийняв збільшення позовних вимог після закриття підготовчого засідання.

Вказує, що судом першої інстанції до вимог про стягненні 3% річних від простроченої суми боргу не застосовані положення ст.257 ЦК України щодо строку позовної давності.

Вказує, що суд безпідставно стягнув відсотки за користування коштами в сумі 2 111 032, 55 грн., посилаючись висновок викладений в постанові Великої палати Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, про те, що проценти за обліковую ставкою НБУ в порядку статті 1048 ЦК України можуть нараховуватись лише щодо позики, укладеній в національній валюті.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Крекотень О.А.вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив.

У даній справі вбачається, що між сторонами з 2002 року існували фінансові відносини, протягом яких відповідач неодноразово брав у позивача в борг грошові кошти, на підтвердження чого ОСОБА_2 власноручно написані розписки від 17 серпня 2002 року , 05 вересня 2003 року, 10 квітня 2004 року, 30 січня 2005 року та 18 жовтня 2006 року (а.с.163-168).

Отже, письмова форма договору позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.

Оригінали боргових розписок надано суду позивачем, що доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

Твердження ОСОБА_2 про те, що ним борг за переліченими договорами повернуто, однак ОСОБА_1 не повернув йому розписки, - не підтверджені належними доказами.

У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Даючи оцінку обгрунтованості заявлених позовних вимог, колегія суддів виходить з положень пункту другого частини першої статті 1049 ЦК України про те, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Так, по розпискам від 10 квітня 2004 року та 30 січня 2005 року про отримання ОСОБА_2 грошових коштів відповідно 1800 доларів США, 28000 доларів США строк повернення зобов`язання не визначено (а.с.165,167).

По розписці від 18 жовтня 2006 року про отримання в борг 5000 доларів США ОСОБА_2 зазначено про їх повернення у строк до 15 жовтня 2006 року, що є нелогічним і сторони не ініціювали внесення будь-яких виправлень щодо зазначеної дати, що позбавляє можливості визначити конкретний строк виконання зобов`язання, а тому відносно зазначеного боргу слід виходити з того, що за цією розпискою строк повернення позики не встановлений (а.с.166).

Крім того, ОСОБА_2 власноручно, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи від 31.08.2022 року, в розписці про наявність боргу вказав, що станом на 21 березня 2022 року він заборгував ОСОБА_3 44000 доларів США (а.с.168).

Таким чином, колегія суддів, встановивши, що грошові кошти відповідач взяв у позивача у борг, проте у розписках не зазначено строк повернення цих коштів, дійшла висновку, що борг має бути повернутий у порядку та строки, що встановлено частиною першою статті 1049 ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.

Позивачем така вимога була направлена 30 березня 2022 року та 2 квітня цього ж року отримана ОСОБА_2 , однак не виконана (а.с.8-9).

Більш того, відповідач у листі, адресованому ОСОБА_3 у відповідь на вимогу зазначає, що під час зустрічі 21 березня 2022 року сторони хотіли провести підрахунок взаємних зобов`язань, починаючи з 2002 року, і ОСОБА_2 надав попередню проміжну розписку та не заперечував щодо вирішення спірних питань у суді (а.с.88-89).

З наведеного вбачається, що відповідач не заперечував наявності заборгованості.

Разом з тим, слід враховувати, що за змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Таким чином, виходячи з того , що між сторонами були укладені договори позики, а відповідачем ОСОБА_2 подана заява про застосування строків позовної давності (а.с.63) , то в задоволенні позовних вимог про стягнення сум за розписками від 17 серпня 2002 року та 05 вересня 2003 року, по яких визначені конкретні строки повернення позики, слід відмовити у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, а саме :500 доларів США та 500 євро та 2 200 доларів США та 3% річних -279,41 Євро.

Позовні вимоги ОСОБА_3 по розписках від 10 квітня 2004 року, 30 січня 2005 року та 18 жовтня 2006 року є обґрунтованими, оскільки судом встановлено наявність між сторонами правовідносини за договором позики, дійсність та достовірність цих договорів позики відповідачем не спростована, факт отримання грошей підтверджений належними доказами у справі.

Загальна сума грошових коштів, отримана у позику за цими розписками становить 34800 доларів США (1800 + 28000+ 5000 дол.США) та знаходиться в межах суми, яку підтвердив відповідач 21 березня 2022 року. Визнання ОСОБА_2 боргу відповідно до положень ч.1 ст.264 ЦК України перериває перебіг позовної давності, про що вірно зазначив суд першої інстанції в рішенні.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості ОСОБА_2 по договорам позики підлягає зміні із зменшенням із 44000 доларів США до 34800 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 3758,32 долари США, районний суд не перевірив розрахунки позивача, не звернувши увагу на те, що вони виконані з 2004 року та не застосував положення про позовну давність в цій частині.

Колегія суддів, враховуючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, вважає за необхідне змінити також рішення в цій частині та стягнути частково в межах заявлених вимог 450,97 доларів США (а.с.34).

Стосовно позовних вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами в розмірі 2 111 032,55 грн., які були задоволені судом першої інстанції в повному обсязі, колегія суддів звертає увагу на те, що всупереч вимогам ст. ст.89, 264, 265 ЦПК України, суд в рішенні взагалі не дав їм оцінку, не навівши відповідного обгрунтування та не вказавши якими доказами це підтверджуються.

Між тим, під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України гривні, про що зазначено в постанові Верховного Суду 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16 та постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16.

Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

Предметом у даній справі по договорах позики є іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовами не передбачено, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення 2 111 032,55 грн. - процентів за користування грошовими коштами слід відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу ОСОБА_2 в цій частині.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийняв збільшені позовні вимоги ОСОБА_3 з порушенням процесуальних строків, визначених ст.49 ЦК України, так як це спростовується матеріалами справи, з яких вбачається, що заява про збільшення позовних вимог подана 26.04.2022 року, тобто до закриття підготовчого засідання (а.с.55-56).

Відносно заперечень, викладених в апеляційній скарзі, щодо висновків судової почеркознавчої експертизи від 31.08.2022 року, колегія суддів виходить з того, що відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупністю таких обставин: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Як вбачається з висновку проведеної почеркознавчої експертизи порівняльне дослідження зразків почерку відповідача здійснювалось саме в межах предмету доказування : спірних розписок про отримання в борг грошових коштів (а.с.153-162).

Висновки даної експертизи ОСОБА_2 не спростовані.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, колегія суддів виходить з положень ч.2 ст.141 ЦПК України, в якій передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, підлягає зміні рішення суду в частині стягнення витрати за надану правничу допомогу з 32000 грн. до 13000 грн.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 6710 грн. та за надану правничу допомогу 12000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14 листопада 2022 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

-заборгованості за договорами позики 500 ( п`ятсот ) євро;

- процентів за користування грошовими коштами в розмірі 2 111 032,55 грн.,

ухваливши в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні вимог в цій частині.

Змінити рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14 листопада 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

- заборгованості за договорами позики грошових коштів, зменшивши її розмір з 44000 доларів США до 34800 доларів США;

- трьох процентів річних від простроченої суми боргу, зменшивши з 3758,32 доларів США - до 450,97 доларів США ;

- витрат на правову допомогу, зменшивши з 32000 грн. до 13000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги 6710 грн. та за надану правничу допомогу 12000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.03.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: Ю.В.Дряниця

О.І. Обідіна