Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 травня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/435/23

Провадження №2/152/146/23

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

розглянувши в залі суду в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання,

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача

1. Виклад позиції позивача.

31.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з означеним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання, у якому просить стягнути аліменти з відповідача на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до 30.06.2026 року, тобто до припинення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років у випадку навчання.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що вона є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

За рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.05.2017 року у справі №152/669/17 з відповідача ОСОБА_2 стягувались аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 13.04.2017 року і до досягнення нею повноліття.

Після досягнення нею повноліття стягнення аліментів з відповідача на її утримання припинилося.

На даний час вона навчається на І курсі денної форми навчання архітектурного факультету Київського національного університету будівництва та архітектури, з терміном навчання до 30.06.2026 року.

Відповідач ОСОБА_2 добровільно матеріальної допомоги не надає, тоді як вона навчається на денній формі навчання та не має можливості працювати і самостійно заробляти кошти на своє утримання, що змушує її звернутися до суду з цим позовом.

Наскільки їй відомо, відповідач є працездатним, може працювати та отримувати дохід, а отже, може сплачувати кошти на її утримання.

При зверненні з цим позовом до суду позивач покликається на вимоги ст.51 Конституції України, ст.ст.199, 200 СК України.

02.05.2023 року позивач подала до Шаргородського районного суду відповідь на відзив, відповідно до якого просить задовольнити позов, зсилаючись на те, що позивач у відзиві виклав інформацію, яка не підтверджена належними доказами.

Зокрема, у відзиві відповідач зазначає, що його звільнено з посади охоронця у зв`язку з хворобою, однак, з копії трудової книжки вбачається, що він звільнений із займаної посади за власним бажанням.

Також, відповідач зазначає про хворобливий стан здоров`я, однак не надає доказів на підтвердження втрати ним працездатності або неможливості виконувати будь-яку роботу, від якої отримувати дохід, доказів потреби у лікуванні.

Крім того, вона заперечує ствердження відповідача про те, що навчається дистанційно, на підтвердження чого надає розклад групи ОДПМ-11, в якій вона навчається, за травень 2023 року.

Вона намагається добре навчатися, отримує стипендію в розмірі 2000 грн., але в умовах підвищення цін цих коштів недостатньо для її матеріального забезпечення.

Її мати допомагає їй матеріально. Однак місячний дохід матері не дозволяє в повній мірі забезпечити її потреби та не перевищує 15000 грн., як стверджує відповідач.

До того ж, звертає увагу суду на те, що на утриманні матері знаходиться малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, відповідач стверджує, що пересилав їй 200 доларів США для придбання комп`ютера, однак вона заперечує вказаний факт, оскільки зазначених коштів не отримувала.

2. Виклад заперечення відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 скористався правом на подання відзиву, і, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 05.04.2023 року, подав до Шаргородського районного суду Вінницької області відзив на позовну заяву від 28.04.2023 року, який зареєстрований у суді 01.05.2023 року (а.с.19-22).

У відзиві відповідач ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Заперечуючи щодо позову, відповідач зазначає, що вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до нього необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, надання яких є обов`язком позивача.

Він не заперечує, що ОСОБА_1 є його донькою, яка досягла повноліття та продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, однак він, як батько дитини, немає можливості надавати таку матеріальну допомогу, що свідчить про відсутність одного з обов`язкових юридичних фактів, за наявності якого виникає обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, про що зазначено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Впродовж тривалого часу він хворіє, страждає від наслідків перенесеної нейроінфекції, церебростенічного гіпертензійного синдрому, хоча йому не встановлювалася група інвалідності.

Він неодноразово лікувався у різних лікувальних закладах: в Шаргородській ЦРЛ, в лікарні ім. Ющенка, в клініці нервових хвороб, у Пеньківській дільничній лікарні.

Також у нього діагностовано остеохондроз поперекового відділу хребта та кісту шишкоподібної залози, у зв`язку з чим він неодноразово проходив лікування у різних закладах охорони здоров`я.

На даний час його звільнено з роботи, тому будь-який дохід у нього відсутній. Він не заперечує свій батьківський обов`язок сплачувати аліменти, однак через хворобливий стан здоров`я не може знайти роботу.

Разом з тим, він не погоджується із твердженням позивача у позові про те, що не надає матеріальної допомоги останній, оскільки вже після вступу ОСОБА_1 до закладу вищої освіти надав їй 200 доларів США для придбання комп`ютера, а також перерахував 1000 грн. у її день народження.

Також вважає, що ОСОБА_1 навчається дистанційно, знаходячись вдома, тому вона не несе витрати, пов`язані з навчанням, зокрема, витрати на оплату житла, харчування та проїзд до м. Києва.

Через наявні хвороби він немає необхідного трудового стажу для виходу на пенсію.

Крім того, зазначає, що позивачу відомо про його хворобливий стан здоров`я, у зв`язку з чим він змушений нести витрати на придбання ліків, тому ствердження позивача про його працездатність вважає припущенням.

Мати позивача та його колишня дружина працює вчителем, стабільно отримує заробітну плату, що також потрібно враховувати суду.

Викладені у відзиві обставини свідчать про його неспроможність сплачувати аліменти, у зв`язку з чим він просить відмовити у задоволенні позову.

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

1. 02.05.2023 року позивач ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив (а.с.51).

Заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи позивач до суду не подавала.

2. 01.05.2023 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяві від 28.04.2023 року (а.с.19-22).

Заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи відповідач до суду не подавав.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 05.04.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання; відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи на 04.05.2023 року без повідомлення (виклику) сторін; роз`яснено сторонам, що у випадку наявності клопотання про виклик їх у судове засідання, його слід подати до суду у встановлені строки; запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, а у випадку визнання позовних вимог заяву про визнання позовних вимог (а.с.15-16).

2. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України).

Вказана вимога ЦПК України судом була роз`яснена сторонам у справі в ухвалі про відкриття провадження у справі від 05.04.2023 року, а також роз`яснено строк, у який сторони мають право подати клопотання про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).

Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

3. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьком обов`язку утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Позивач ОСОБА_1 на теперішній час є повнолітньою, що вбачається із копій паспорта позивача та свідоцтва про народження (а.с.4, 7).

Повнолітня дочка відповідача ОСОБА_1 є студенткою архітектурного факультету Київського національного університету будівництва та архітектури та навчається на першому курсі денної форми навчання. Термін закінчення цього закладу освіти 30.06.2026 року.

Зазначена обставина, що встановлена судом, підтверджується довідкою закладу освіти від 23.03.2023 року за №1211 (а.с.9).

Повнолітня дочка відповідача, яка продовжує навчання, відповідно до вимог ст.199 СК України, має право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на своє утримання.

Також судом встановлено, що з відповідача ОСОБА_2 стягувалися аліменти на утримання доньки ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 12.04.2017 року і до досягнення нею повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», що вбачається із копії виконавчого листа від 10.05.2017 року (а.с.8).

Після досягнення позивачем повноліття, стягнення аліментів з відповідача припинилося.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки, яка продовжує навчання, не надає.

При цьому, суд не приймає до уваги ствердження відповідача про те, що він надавав повнолітній доньці грошові кошти на її утримання у період навчання у розмірі 200 доларів США для придбання комп`ютера та у сумі 1000 грн., оскільки вказані обставини не підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

До того ж, суд встановив, що позивач потребує матеріальної допомоги з боку батька.

Так, з довідки про доходи від 23.03.2023 року за №80 вбачається, що позивач ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання; навчання безкоштовне; вона отримує стипендію у розмірі 2000 грн. щомісячно (а.с.52).

Оскільки позивач навчається на денній формі навчання, що вбачається зі змісту позовної заяви, відповіді на відзив, та підтверджується довідками закладу освіти (а.с.9, 52), то не працює та не може у повній мірі за рахунок стипендії забезпечувати власні матеріальні потреби на проживання у м. Києві у навчальний період, на проїзд, придбання навчального приладдя, харчування.

При цьому, суд вважає помилковим ствердження відповідача у відзиві на позов, що позивач навчається дистанційно та не несе витрат, пов`язаних з навчанням.

Вказане ствердження відповідача спростовується розкладом занять навчальної групи позивача, що міститься на офіційному сайті Київського національного університету будівництва і архітектури, з якого вбачається, що навчання позивача здійснюється у закладі освіти, оскільки навчальні пари відбуваються у аудиторіях навчального закладу (а.с.53-54).

Як зазначає позивач, окрім стипендії, її матеріальні потреби забезпечуються за рахунок матеріальної підтримки матері ОСОБА_5 (а.с.7, 55), яка, крім позивача, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.56).

Проаналізувавши відзив та додані до нього докази, судом встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_1 , яка продовжує навчання.

Разом з тим, відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 21.11.2022 року звільнений з посади охоронника у ТОВ «Охоронне агентство «Безпека ЛТД» за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією першої та одинадцятої сторінок трудової книжки серії НОМЕР_2 від 31.07.1986 року (а.с.26).

Проте, відповідач не додав до відзиву копій з усіх сторінок його трудової книжки, тому суд позбавлений можливості встановити, що на час розгляду означеної цивільної справи він офіційно не працевлаштований.

Відтак, суд відхиляє вказаний доказ як недостатній (ч.1 ст.80 ЦПК України), оскільки він не підтверджує обставини не працевлаштування відповідача, на що зсилається ОСОБА_2 у відзиві.

З Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 24.04.2023 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 отримував доходи у виді заробітної плати у ТОВ «Охоронне агентство «Безпека ЛТД» з січня по листопад 2022 року (а.с.27).

При цьому, вказані Відомості не підтверджують того факту, що відповідач на теперішній час не працює чи не може працювати, на що зсилається у відзиві ОСОБА_2 , оскільки з примітки (а.с.27, на звороті) вбачається, що викладені відомості у цій довідці потребують уточнення у податкових агентів (джерел доходів), які відповідачем до відзиву на позов не надані.

Відтак, суд відхиляє вказаний доказ як недостатній (ч.1 ст.80 ЦПК України), оскільки він не підтверджує обставини не працевлаштування та не можливості працевлаштування відповідача.

Крім того, відповідачем до позовної заяви додано копію військового квитка (а.с.24-25).

Суд відхиляє вказаний доказ як неналежний (ч.1 ст.77 ЦПК України), оскільки він не містить інформації щодо предмета доказування про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки відповідача, яка продовжує навчання.

Також, відповідачем до позовної заяви додано квитанцію про сплату аліментів за січень-березень 2023 року на рахунок Шаргородського відділу ДВС (а.с.23).

Суд відхиляє вказаний доказ як неналежний (ч.1 ст.77 ЦПК України), оскільки він не містить інформації щодо предмета доказування про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки відповідача та не свідчить про сплату ним аліментів на користь позивача, яка продовжує навчання.

З аналізу доданих оригіналів та копій медичних документів (а.с.28-48) суд встановив, що відповідач має хворобливий стан здоров`я, у 1989 році, у 1994 році, у 2016 році, у 2017 році, у 2021 році звертався з приводу різних захворювань до Вінницької психоневрологічної лікарні ім. академіка О.І. Ющенка, де йому встановлено діагноз синдром тривожно-невропатичних розладів з розвинутими вегетативними пароксизмами, знаходився на амбулаторному лікуванні в Пеньківській дільничній лікарні, де у нього діагностовано залишкові явища перенесеної нейроінфекції, невростенічний синдром (а.с.29, 32).

03.03.2016 року в результаті обстеження головного мозку, виявлено у ОСОБА_2 кісту шишкоподібної залози (а.с.45), а 24.05.2017 року за результатами обстеження поперекового відділу хребта, виявлено остеохондроз поперекового відділу хребта (а.с.48).

Разом з тим, протоколи вказаних обстежень містять посилання на те, що ці висновки не є клінічним діагнозом і вимагають подальшої консультації лікаря (а.с.45,48).

04.12.2021 року відповідачу ОСОБА_2 встановлено діагноз алергічний риніт, алергічний фарингіт, гіперактивність слизових дихальних шляхів, що вбачається із консультаційного висновку лікувально-діагностичного центру «Центр В» (а.с.42).

Разом з тим, суд вважає, що попри хворобливий стан здоров`я, відповідач є працездатним, оскільки будь-яких висновків лікарських комісій з приводу заборони працювати, або про встановлення непрацездатності чи групи інвалідності у зв`язку з виявленими у нього захворюваннями, суду не надано.

Тому суд приходить до висновку, що відповідач може працювати та надавати допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, і потребує матеріальної допомоги.

Також, суд зауважує, що відповідачем до відзиву не надано доказів на підтвердження того, які витрати він несе на відновлення свого хворобливого стану здоров`я, який розмір його доходу та яка частина вказаного доходу спрямовується на утримання самого відповідача та на його лікування.

Відтак, суд констатує, що відповідач не надав доказів того, що через хворобливий стан здоров`я йому заборонено працювати, а також доказів, які б вказували на фактичний розмір отримуваного ним доходу та понесених витрат на лікування.

Отже, виходячи з аналізу доказів, суд встановив, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_1 , яка продовжує навчання, але ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на її утримання.

Оскільки судом встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, але не бере участі в матеріальному утриманні повнолітньої дочки ОСОБА_1 , яка продовжує навчання і у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги, то суд вважає, що з нього слід стягнути аліменти на утримання позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення нею навчання, тобто до 30.06.2026 року у разі її навчання, але не більше, ніж до досягнення двадцяти трьох років, відповідно до приписів ст.ст.199, 200 СК України.

При цьому, при визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач не має на утриманні інших осіб, оскільки відомостей про протилежне не надано ні позивачем, ні відповідачем, а відтак, визначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., на переконання суду, не призведе до погіршення матеріального становища відповідача ОСОБА_2 .

Так, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18 років, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 року у справі №635/1139/17, який суд застосовує, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).

Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що право ОСОБА_1 , яка є повнолітньою, але продовжує навчання, на утримання з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, а позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При цьому, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд враховує всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у згадуваній постанові від 20.05.2020 року у справі №635/1139/17.

При цьому, Верховний Суд у вказаній вище постанові зробив висновок, що подаючи до суду позовну заяву, саме позивач має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітніх дочку, сина, що продовжують навчання.

Суд встановив, що позивач має потребу в утриманні, оскільки навчається на денній формі навчання, тому не працює, що вбачається із довідки навчального закладу від 23.03.2023 року (а.с.9).

Також, суд враховує, що матір позивача так само повинна надавати матеріальну допомогу на її утримання у період навчання.

Тому, враховуючи вище викладені обставини, суд прийшов до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не більше, ніж до досягнення останньою двадцяти трьох років у випадку навчання.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, регулюються Конституцією України, СК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється в разі припинення навчання (ч.2 ст.199 СК України).

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України).

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.ч.1, 2 ст.200 СК України).

Згідно з ст.201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абз.2 ч.2 ст.182 СК України).

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову… (ч.1 ст.191 СК України).

VІ. Висновки суду

Враховуючи, що право позивача ОСОБА_1 , яка продовжує навчання, на матеріальне утримання з боку батька відповідача ОСОБА_2 порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню, тобто підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, з дня звернення з позовом до суду і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2026 року, але не більше, ніж до досягнення двадцяти трьох років, а у разі припинення навчання право на утримання слід припинити, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, враховуючи, що на період навчання вона не має самостійного заробітку, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з означеним позовом ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати.

Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 11, 12, 81, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, ч.4 ст.268, ст.ст.273, 274-279, 430 ЦПК України, на підставі ст.ст.182, 191, 199, 200, 201 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 31 березня 2023 року і до закінчення навчання у Київському національному університеті будівництва та архітектури, тобто до 30 червня 2026 року, а у випадку припинення навчання стягнення аліментів припинити.

Розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Порядок негайного виконання рішення

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Повне ім`я сторін:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Шаргород Вінницької області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий 17.05.2019 року органом 0540, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , дані паспорта громадянина України суду не відомі, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повне рішення складено та підписано суддею без його проголошення 04.05.2023 року.

Суддя: