СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8786/21

пр. № 2/759/105/23

14 березня 2023 рокуСвятошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді: Шум Л.М.

за участю секретаря: Лешко О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним утримання дитини в Україні, про повернення дитини до місця постійного проживання в Федеративну республіку Німеччина, про зобов`язання матері передати дитину батьку та позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба в справах сім`ї та дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, ВСТАНОВИВ :

27.04.2021 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання незаконним утримання дитини в Україні, про повернення дитини до місця постійного проживання в Федеративну республіку Німеччина, про зобов`язання матері передати дитину батьку.

В обгрунтування сового позову зазначив, що він є громадянином Федеративної Республіки Німечинни та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гамбург народився їхній спільний син з відповідачкою, ОСОБА_6 .

01.10.2019 року між сторонами зареєстровано шлюб Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану.

Спільний син зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , код населеного пункту:02000000.

В Протоколі (складеним в закритому засіданні Дільничого суду м. Гамбург - Санкт-Георг-Суду в сімейних справах) від 08.07.2020 року у справі 988 F 108/20 про тимчасову постанову суду щодо права батьківсько опіки, зазначено про укладення батьками дитини угоди, в якій вказано в тому числі про наступне: " в рамках процесу із винесення тимчасової постанови суду існує згода батьків дитини стосовно того, що на цей час дитина буде постійно перебувати у своєї матері в м. Бардовік. Мати дитини буде намагатися знайти помешкання в місті Гамбург або його передмісті. Подальша зміна перебування дитини потребує спільного рішення батьків дитини».

24/31.07.2020 року укладено Угоду між батьками, в якій серед іншого вказано, що:

-центром життєвих інтересів ОСОБА_7 є місто Гамбург та його передмістя;

-кожна зміна центру життєвих інтересів ОСОБА_7 вирішується батьками за взаємної згоди;

-мати гарантує, що після перебування з ОСОБА_7 в Україні буде повертатись до Гамбурга ;

-батько надає особливу згоду на поїздку ОСОБА_7 разом із своєю матір`ю до Києва на

період з 03.08.2020 р. по 04.09.2020р.;

-у випадку, якщо буде оголошено попередження про поширення коронавірусної інфекції

або існує загроза введенню обмежувальних заходів, мати разом з ОСОБА_7 негайно

повертаються до Німеччини;

- мати повинна вказати офіційну адресу в Києві, а також адресу кожного місця перебування, в якому ОСОБА_6 буде ночувати більше, ніж 3 ночі.

Однак, після завершення періоду, протягом якого відповідач мала право перебувати з

в Україні, всупереч гарантії, яку відповідач надала у вищевказаній Угоді, остання не повернулася з дитиною до міста Гамбург в Німеччині.

Таким чином, починаючи з 05.09.2020 року та до дня подання цієї позовної заяви відповідач продовжує незаконно утримувати дитину в Україні (що є одночасно і незаконним

утримуванням дитини від повернення в Німеччину). В той же час, дитина вже має постійне місце проживання (свою країну проживання), визначене обома батьками, тобто Німеччина. На даний час відповідач не має права одноособово визначати і змінювати місце проживання (країну проживання) дитини, в тому числі з Німеччини на Україну. Як наслідок, відсутні будь-які правові підстави для утримування дитини в Україні.

В зв"язку з вищевикладеним та оскільки позивач не надав згоду відповідачу на зміну місця проживання дитини та перебування дитини на території України після 04.09.2020 року і, як наслідок, незаконне утримання дитини триває певний період часу, дитина підлягає негайному поверненню в державу постійного проживання _Федеративну Республіку Німечиина.

Ухвалою суду від 19.05.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до підготовчого розгляду.

13.07.2021 року до суду надійшов відзив відповідачки ОСОБА_5 в якому остання просила суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що у липні 2017 р. знаходячись на відпочинку у м. Дубай ОАЕ, вона познайомилася з позивачем і залишилася проживати разом з ним у м. Дубай.

У грудні 2018 року відповідачка дізналася про свою вагітність, а позивач висловлює небажання мати дітей і наполягає на аборті, тому вона у січні 2019 р. повертається до України, де проживала у своїх батьків.

У лютому 2019 р. відповідачка з позивачем помирилася і у березні 2019 р. вилетіла до позивача у Дубай ОАЕ, де відбулася сторін вінчання - церковний шлюб. Сторони отримують відповідне свідоцтво, на якому проставляють штампи консульства Німеччини і України.

У травні 2019 р. сторони спільно переїхали до Німеччини і оселилися у м. Гамбурзі, звідки позивач родом. ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Гамбурзі у сторін народився син ОСОБА_6 .

В Україні церковний шлюб не визнається, прізвище відповідачка змінити не могла, тому вона з позивачем у вересні 2019 р. разом з дитиною прилетіли у м. Київ, де 01.10.2019 р. зареєстрували їхній шлюб.

Спільне життя з позивачем у відповідачки не склалося тому, що позивач, як з`ясувалося, страждає наркоманією, вживає кокаїн.

Відповідачка про це дізналася вже у Німеччини, у м. Гамбург. Зазначила, що сильно кохала позивача і думала, що щось зміниться після народження дитини, чоловік кине вживати наркотики, але ж цього не сталося. Деякий час після народження дитини позивач дійсно не вживав наркотики, вони разом з сім`єю злітали в Україну, в м. Київ, показали онука відповідачки батькам, зареєстрували шлюб.

Далі зазначає, що після повернення до м. Гамбурга, позивач знову почав вживати наркотики. Дійшло до того, що кокаїн у квартирі валявся на підлозі на кухні і до нього могла дістатися дитина . Через цю хворобу у позивача ні коли не було грошей для оренди нормальної квартири, через що вони багато переїзджали з однієї квартири на іншу з новонародженою дитиною на руках.

Після народження ОСОБА_7 відповідачка прожила у Гамбурзі 12 місяців, за цей час сторони змінили 4 квартири. Позивач жив у квартирах своїх друзів по декілька тижнів і відповідачка з дитиною була змушена їхати жити до його друзів.

Через зазначену хворобу позивача у їхній сім`ї часто виникали сварки, остання з яких закінчилася тим, що відповідачка з дитиною на руках залишилася взагалі на вулиці без грошей, без знання мови. Позивач казав, щоб відповідачка з дитиною сама шукала собі місце проживання.

У період з кінця червня по 03.08.2020 р. відповідачка проживала у м. Гамбурзі на пільгових умовах, без орендної плати.

На початку серпня 2020 р. позивач надав відповідачці дозвіл на виїзд дитини в Україну і вона 03.08.2020 р. повернулася разом з сином в Україну.

З серпня 2020 р. відповідачка разом з сином проживають в Україні, у її батьків, від позивача не ховається, але аліменти на дитину позивач не платить.

Відповідачка вважає, що позивач своєю аморальної поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, оскільки вказана хвороба позивача, яку він від відповідачки приховав, робить недійсними відповідачки обов`язки за Угодою між батьками від 24/31.07.2020 р.

З електронних листів дільничного суду Гамбурга-Сент-Джордж, від суду у сімейних справах, які відповідачка отримала на свою електрону адресу від адвокатської компанії м. Гамбурга «Д-р Глейм і партнери», вбачається наступні висновки:

- Батько дитини повністю ухиляється від фінансової відповідальності, здійснює лише часткову оплату аліментів на утримання дитини, жодного утримання матері дитина немає;

-ОСОБА_6 міцно зв"язаний зі своєю матір"ю, пані ОСОБА_10 завжди була його головним опікуном. ОСОБА_11 у порядку. Передача батьківського піклування батькові не відповідає найкращим інтересам дитини.

Крім, того відповідачка зазначила, що спільний син сторін, ОСОБА_6 згідно довідки про реєстрацію особи громадянином України з 26.07.2019 року є громадянином України та проживає разом з відповідачкою та її батьками у власному житловому будинку зі всіма зручностями, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 12.01.2021 року, складеним службою у справах дітей та сім"ї Святошинської районної у м. Києві держаної адміністрації.

10.08.2021 року до суду надійшла заява від ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про вступ їх у справу в якості третіх осіб, оскільки вони є батьками відповідачки та дідусем та бабусею ОСОБА_6 (ас.90).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О. від 09.09.2021 року цивільну справу ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба в справах сім"ї та дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини за № 759/13941/21 об"єднано з цивільною справою № 759/8786/21 під головуванням судді Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М. з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним утримання дитини в Україні, про повернення дитини до місця постійного проживання в Федеративну республіку Німеччина, про зобов`язання матері передати дитину батьку.

Протокольною ухвалою від 23.09.2021 року залучено в якості третіх осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

05.11.2021 року на адресу суду надійшов висновок від Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації за №107-40/6387 , згідно якого встановлено, що від шлюбу між громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_12 .

З 03.08.2020 мати із сином проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

Умови для проживання малолітнього ОСОБА_13 створено належним чином, про що працівники служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації склали відповідний акт від 11.05.2021.

Також, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності від 20.04.2017 № 20058818 громадянці ОСОБА_5 належить квартира за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до довідки № 2662/2020 про реєстрацію особи громадянином України малолітній ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набув громадянство України з 26.07.2019.

Батько дитини є громадянином Федеративної Республіки Німеччини та проживає за межами України.

Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Святошинського району м. Києва, рекомендації щодо лікування та вчасного забезпечення малолітнього ОСОБА_13 , 2019 року народження, лікарськими засобами виконуються належним чином. Дитина на диспансерному обліку не перебуває. Малолітній ОСОБА_6 у супроводі матері відвідує медичний заклад, має охайний вигляд.

Малолітній ОСОБА_12 відвідує дошкільний навчальний заклад №615 Святошинського району м. Києва. Відповідно до інформації, наданої закладом, малолітню дитину приводить та забирає із садочка мати, яка спілкується з вихователем. Батько дитини не з`являвся в дошкільному закладі.

За інформацією Святошинського районного в місті Києві центру соціальних служб від 09.08.2021, відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї/особи родина громадянки ОСОБА_5 перебуває у складних життєвих обставинах, чинниками яких є відсутність постійного місця реєстрації дитини, у зв`язку з чим порушено права малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Громадянка ОСОБА_5 не має відомостей про місцезнаходження батька дитини.

Відповідно до медичної довідки комунального некомерційного підприємства «Київський міський психоневрологічний диспансер № 4» від 30.07.2021 громадянка ОСОБА_5 на обліку не перебуває.

Згідно з довідкою, виданою комунальним некомерційним підприємством «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «СОЦІОТЕРАПІЯ» від 30.07.2021, громадянка ОСОБА_5 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває.

Відповідно до довідки фізичної особи-підприємця ОСОБА_15 від 11.10.2021 громадянка ОСОБА_5 працює на посаді тренера-викладача з циркової гімнастики та має стабільний дохід.

Постійне місце перебування та проживання батька дитини, громадянина ОСОБА_1 , матері дитини невідомо.

На засіданні комісії були присутні мати дитини, громадянка ОСОБА_5 , та представник батька дитини, адвокат Омельченко Іван Володимирович.

Громадянка ОСОБА_5 вказувала на те, що батько дитини, громадянин ОСОБА_1 , не бере жодної участі у житті сина, не забезпечує його вікові потреби, не телефонує, не цікавиться станом здоров`я та розвитком дитини, а також не забезпечує родину матеріально в повному обсязі.

Мати повідомила, що проти повернення та проживання сина з батьком, оскільки останній веде асоціальний спосіб життя.

Представник батька дитини, адвокат Омельченко Іван Володимирович, на засіданні комісії повідомив, що громадянин ОСОБА_1, бере участь в матеріальному забезпеченні сина та має бажання, щоб малолітній ОСОБА_6 проживав разом із ним у Федеративній Республіці Німеччині за адресою його постійного місця проживання, оскільки вважає, що центром життєвих інтересів малолітнього ОСОБА_7 є місто Гамбург та його передмістя.

Також він зазначив, що громадянка ОСОБА_5 порушила укладену з батьком угоду щодо постійного місця перебування сина з матір`ю на території Федеративної Республіки Німеччини та наданої громадянином ОСОБА_1 згоди на виїзд сина з матір`ю до України терміном на один місяць.

Враховуючи викладене та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю, громадянкою

ОСОБА_5 .

28.10.2021 року від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - адвоката Омельченка І.В. надійшов відзив про визначення місця проживання дитини, згідно якого останній зазначає, що ОСОБА_5 не надала до суду будь-яких доказів щодо негативної поведінки батька дитини, проблем зі здоров`ям дитини і, як наслідок, з урахуванням віку дитини, надає до суду недостовірну інформацію та припущення щодо психологічної неготовності дитини проживати разом з батьком.

Зазначив, що ОСОБА_5 не надала до суду доказів, які підтверджують наявність у її власності житла, стабільного чи будь-якого іншого доходу, який необхідний (достатній) для забезпечення і виховання дитини, а також того, що дитини прижилася у своєму новому середовищі в Україні. Також, ОСОБА_5 не надала до суду медичного висновку, який підтверджує її задовільний стан здоров`я та, зокрема, не вживання нею -наркотичних засобів (речовин).

Також представник звертає увагу суду на наявність справи № 988 Р 204/20, яка розглядається в дільничному суді Гамбург-Сент-Джордж у питанні ОСОБА_1 і ОСОБА_5 у зв`язку з батьківством.

Зокрема, постановою від 03.05.2021 року Дільничний суд Гамбург-Сент-Джордж продовжив вважати звіт соціальних служб за кордоном необхідним перед ухваленням рішення. Також, встановлено, що рішення суду, відповідального за процедуру повернення, просять повідомити, щойно воно стане доступним.

Як наслідок, під час розгляду цієї справи, в Німеччині продовжується розгляд справи щодо батьківства дитини.

Таким чином, зазначені обставини, а також порушення матір`ю дитини досягнутої згоди щодо повернення дитини до Німеччини у встановлений строк, участь батька в матеріальному забезпеченні дитини, наявність місця проживання і стан здоров`я останнього, вказують на відсутність будь-яких правових підстав для задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах сім`ї та дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою суду від 24.11.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового засідання.

В судовому засіданні представник позивача по основному позову ОСОБА_1 - адвокат Омельченко І.В. , підтримав основний позов та просив відмовити у зустрічному позові.

В судовому засіданні відповідачка по основному позову ОСОБА_5 та її представник-адвокат Бойко Д.О. просили суд відмовити в основному позові та задовольнити зустрічний позов.

Треті особи : ОСОБА_16 , ОСОБА_4 в судове засідання не з"явилися, надали до суду заяву про слухання справи у їх відсутність та просили суд задовольнити зустрічний позов та вирішити питання про визначення місця проживання їхнього онука- ОСОБА_12 з матір"ю ОСОБА_5 .

Третя особа: Служба в справах сім`ї та дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини в судове засідання не з"явилася, надіслала лист про слухання справи у їх відсутність та винести рішення в інтересах дитини, згідно їхнього висновку.

Суд, заслухавши думку ОСОБА_5 та її представника-адвоката Бойко Д.О. , дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01.10.2019 року між сторонами зареєстровано шлюб Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гамбург народився спільний син сторін, ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що спільний син сторін зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , код населеного пункту:02000000.

Судом встановлено, що з 03.08.2020 мати із сином проживають за адресою: АДРЕСА_3 , згідно висновку Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації за №107-40/6387 умови для проживання малолітнього ОСОБА_13 створено належним чином, про що працівники служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації склали відповідний акт від 11.05.2021.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності від 20.04.2017 № 20058818 громадянці ОСОБА_5 належить квартира за адресою: АДРЕСА_4 .

Судом встановлено, що відповідно до довідки № 2662/2020 про реєстрацію особи громадянином України малолітній ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набув громадянство України з 26.07.2019.

Судом встановлено, що батько дитини є громадянином Федеративної Республіки Німеччини та проживає за межами України.

Судом встановлено, що відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Святошинського району м. Києва, рекомендації щодо лікування та вчасного забезпечення малолітнього ОСОБА_13 , 2019 року народження, лікарськими засобами виконуються належним чином. Дитина на диспансерному обліку не перебуває. Малолітній ОСОБА_6 у супроводі матері відвідує медичний заклад, має охайний вигляд.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_12 відвідує дошкільний навчальний заклад №615 Святошинського району м. Києва. Відповідно до інформації, наданої закладом, малолітню дитину приводить та забирає із садочка мати, яка спілкується з вихователем. Батько дитини не з`являвся в дошкільному закладі.

За інформацією Святошинського районного в місті Києві центру соціальних служб від 09.08.2021, відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї/особи родина громадянки ОСОБА_5 перебуває у складних життєвих обставинах, чинниками яких є відсутність постійного місця реєстрації дитини, у зв`язку з чим порушено права малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Громадянка ОСОБА_5 не має відомостей про місцезнаходження батька дитини.

Судом встановлено, що відповідно до медичної довідки комунального некомерційного підприємства «Київський міський психоневрологічний диспансер № 4» від 30.07.2021 громадянка ОСОБА_5 на обліку не перебуває.

Судом встановлено, що згідно з довідкою, виданою комунальним некомерційним підприємством «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «СОЦІОТЕРАПІЯ» від 30.07.2021, громадянка ОСОБА_5 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває.

Судом встановлено, що відповідно до довідки фізичної особи-підприємця ОСОБА_15 від 11.10.2021 громадянка ОСОБА_5 працює на посаді тренера-викладача з циркової гімнастики та має стабільний дохід.

Судом встановлено, що при винесенні висновку СУСД Святошинської РДА в м. Києві про визначення місця проживання дитини на засіданні комісії були присутні мати дитини, громадянка ОСОБА_5 , та представник батька дитини, адвокат Омельченко Іван Володимирович та встановлено, що громадянка ОСОБА_5 вказувала на те, що батько дитини, громадянин ОСОБА_1 , не бере жодної участі у житті сина, не забезпечує його вікові потреби, не телефонує, не цікавиться станом здоров`я та розвитком дитини, а також не забезпечує родину матеріально в повному обсязі.

Мати повідомила, що проти повернення та проживання сина з батьком, оскільки останній веде асоціальний спосіб життя.

Представник батька дитини, адвокат Омельченко Іван Володимирович, на засіданні комісії повідомив, що громадянин ОСОБА_1 , бере участь в матеріальному забезпеченні сина та має бажання, щоб малолітній ОСОБА_6 проживав разом із ним у Федеративній Республіці Німеччині за адресою його постійного місця проживання, оскільки вважає, що центром життєвих інтересів малолітнього ОСОБА_7 є місто Гамбург та його передмістя. Також він зазначив, що громадянка ОСОБА_5 порушила укладену з батьком угоду щодо постійного місця перебування сина з матір`ю на території Федеративної Республіки Німеччини та наданої громадянином ОСОБА_1 згоди на виїзд сина з матір`ю до України терміном на один місяць.

Враховуючи викладене та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю, громадянкою

ОСОБА_5 .

Суд враховує положення ст. 162 СК України згідно якого, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Разом з тим суд враховує і положення цієї ж статті, згідно якого дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Одночасно в судовому засіданні представником позивача- адвокатом Омельченко І.В. не надано жодного доказу на стабільне матеріальне забезпечення у позивача та наявне постійне місце проживання.

Згідно ч.1 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Положеннями ст. 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 Сімейного кодекс України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини необхідно врахувати найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Надаючи оцінку доводам сторін, щодо забезпечення ними відповідних умов для життя, виховання, навчання, розвитку дитини суд виходить з того, що письмовими доказами які було надано сторонами і досліджено судом підтверджується, що за адресою проживання матері дитини - ОСОБА_5 за місцем її реєстрації в АДРЕСА_3 , приватний будинок, об`єктивно існують і створено комфортні умови для малолітньої дитини, що також підтверджується комісією з питань захисту прав дитини Святошинської районною в місті Києві державною адміністрацією, як органа опіки та піклування, яка вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю, громадянкою ОСОБА_5 . Разом з тим, надаючи оцінку усім вищевказаним обставинам, суд звертає увагу що визначаючи місце проживання дитини з матір"ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, які полягають у тому щоб жити разом зі своїми батьками, виховуватися ними, маючи належні умови для проживання, навчання, розвитку, отримання медичної допомоги тощо.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Згідно статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками.

У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Європейський суд з прав людини 11.07.2017 у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Враховуючи зібрані докази у справі з приводу визначення місця проживання дитини в їх сукупності, а також, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд дійшов висновку що позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба в справах сім`ї та дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, підлягає задоволенню, а у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним утримання дитини в Україні, про повернення дитини до місця постійного проживання в Федеративну республіку Німеччина, про зобов`язання матері передати дитину батьку, слід відмовити в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, керуючись ст.268 ЦПК України, суд, - УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним утримання дитини в Україні, про повернення дитини до місця постійного проживання в Федеративну республіку Німеччина, про зобов`язання матері передати дитину батьку - відмовити.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба в справах сім`ї та дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини- задовольнити.

Визначити місце проживання дитини, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір"ю ОСОБА_5 за місцем її реєстрації: АДРЕСА_3 , приватний будинок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Л.М. Шум