С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
_________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/1134/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

31 травня 2023 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

ІІ. Описова частина

В листопаді 2021 року Позивачка звернулася до суду з позовом до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та ОСОБА_2 та просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 з відповідною часткою будівель та споруд, яка належала ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за набувальною давністю.

У відповідь на ухвалу суду від 22.11.2021 про залишення позову без руху Позивачка подала нову редакцію позовної заяви, в якій в якості належного Відповідача замість Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації зазначила Київську міську раду.

Ухвалою від 02.02.2022 в справі відкрите позовне провадження.

Протокольною ухвалою від 19.09.2022 співвідповідачами у справі залучені спадкоємці ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Свої вимоги Позивачка мотивує наступним.

Вказує, що на підставі рішення Залізничного районного суду м. Києва у справі № 2- 15/1999 від 22.09.1999 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить 23/100 частини жилого будинку АДРЕСА_2 , які виділені в натурі як квартира № 2 , що складається із коридора - 3,9 кв.м, передпокою - 7 кв.м, підвалу - 8,3 кв.м, кухні - 7,3 кв.м, жилої кімнати - 11,9 кв.м, а всього - загальною площею 30,1 кв.м.

Зазначає, що на підставі довіреності від 29.07.2002 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було передано їй, Позивачці, в керування та розпорядження 1/4 частину жилого будинку АДРЕСА_2 .

Аналогічні довіреності на управління, розпорядження та користування квартирою АДРЕСА_1 видавались ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на її ім`я також 20.06.2002, 29.07.2002, 26.03.2005, 23.06.2005, 26.02.2008, 14.03.2011, 01.06.2011, 16.09.2019.

Крім цього, як зазначає Позивачка, 02.08.2002 між нею та ОСОБА_2 було укладено договір найму жилого приміщення, відповідно до якого їй безкоштовно та безстроково передано квартиру АДРЕСА_1 .

Разом з цим, 10.02.2020 ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого заповідала Позивачці належну їй частку квартири разом із відповідною часткою земельної ділянки, що знаходиться за тією ж адресою.

ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Відповідно до даних Будинкової книги Позивачка, як вона вказує, з 17.09.2002 має зареєстроване місце проживання за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Таким чином, як наполягає Позивачка, починаючи з 29.07.2002 вона має в постійному, законному, відкритому користуванні та розпорядженні зазначену квартиру АДРЕСА_1 з відповідною часткою будівель і споруд та разом із відповідною часткою земельної ділянки, яка належала ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а тому з посиланням ст. 344 ЦК України вона просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

30 вересня 2022 року Відповідачка ОСОБА_2 подала заяву про визнання позовних вимог, підтверджуючи, що з 2002 року квартира 2 перебуває у повному відкритому володінні Позивачки, а тому вона не заперечує проти визнання за нею права власності на неї.

06 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив Київської міської ради, яка проти задоволення позову заперечувала, наполягаючи на відсутності підстав застосування положень ст. 344 ЦК України з огляду на те, що Позивачка була обізнана що протягом 20 років користувалася квартирою, яка належала ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , при цьому - з їх же дозволу.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відзиву на позов не подали, у судове засідання не з`явилися.

У судовому засіданні Позивачка позов підтримала.

Відповідачі та їх представники до суду не з`явилися, їх неявка не перешкоджає вирішенню справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Залізничного районного суду м. Києва у справі № 2- 15/1999 від 22.09.1999 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить 23/100 частини жилого будинку АДРЕСА_2 , які виділені в натурі як квартира № 2 , що складається із коридора - 3,9 кв.м, передпокою - 7 кв.м, підвалу - 8,3 кв.м, кухні - 7,3 кв.м, жилої кімнати - 11,9 кв.м, а всього - загальною площею 30,1 кв.м.

Встановлено, що в період з 2002 по 2019 роки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 неодноразово надавали довіреності (доручення) на ім`я ОСОБА_1 на управління та розпорядження належними їм частками у праві власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Крім того, 02 серпня 2002 року між ОСОБА_2 та Позивачкою був укладений договір найму (безоплатного) житлового приміщення без обмеження будь-яким строком. Відомостей про розірвання вказаного договору в справі немає.

Таким чином, встановлено, що протягом тривалого часу Позивачка правомірно, на підставі цивільно-правових угод, користується об`єктом нерухомого майна, право власності на яке належить Відповідачці ОСОБА_2 та належало ОСОБА_5 до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено, що за життя ОСОБА_5 було складено заповіт, яким усе своє майно вона заповідала ОСОБА_3 . В свою чергу останній прийняв спадщину, подавши відповідну заяву у встановленому порядку до нотаріуса.

Згідно з статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Положення інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів набуття права власності, тобто це є таким способом, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми права про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном, а також про те, що він не став його власником. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, а так само про те, що він володіє чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном як своїм власним.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном як власним звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) зробив висновок, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Верховний Суд визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позивач як володілець майна повинен був бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримає це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Володіння майном вважатиметься добросовісним лише в тому випадку, якщо у момент набуття володіння її набувач не знав та не міг знати, що він володіє чужою річчю.

Досліджені судом обставини дають підстави для висновку про те, що Позивачка не є безтитульним володільцем житла, оскільки володіє ним на підставі укладеного договору найму та кількох довіреностей від власників.

Зазначені обставини в силу викладених вище правових позицій виключають можливість задоволення позову про визнання за ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомості, належний Відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (в порядку спадкування після ОСОБА_5 ), за набувальною давністю.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. 16, 3344 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

2.Судові витрати покласти на ОСОБА_1 .

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач-1: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач-2: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Відповідач-3: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП: відомості відсутні;

Відповідач-4: Київська міська рада,адреса: м. Київ, вул. Хрещатик, 36, .

Суддя: