Справа № 619/468/18
Провадження № 4-с/535/1/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області у складі: головуючого - судді Шолудько А.В., за участі серкратаря судового засідання Мальцевої С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Антонової А.Г., визнання нечинним та скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, стягувач ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

10.02.2022 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Шматько Т.В., яка діє на підставі ордера серії АХ від 09.02.2022 року, звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області зі скаргою про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Антоновою А.Г. по складенню розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 56275244 станом на 28.01.2022 року із зазначенням суми заборгованості у розмірі 18914,86 грн; визнання нечинним та скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 28.01.2022 року у виконавчому провадженні № 56275244.

В обґрунтування скарги заявник зазначив, що на виконанні головного державного виконавця Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Антонової Алевтини, перебуває виконавче провадження № 57467925 з примусового виконання виконавчого листа № 619/468/18, виданого 25.04.2018 Дергачівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.02.2018 року і до повнолітня дитини. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26.07.2019 зменшено розмір аліментів, які були встановлені рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 березня 2018 року № 619/468/18 та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Постановою Харківського апеляційного суду у цивільній справі № 619/4816/18 рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 липня 2019 року в частині визначення розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінено з 1/8 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу).

01.02.2021 головним державним виконавцем Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Антоновою А.Г. здійснено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 56275244 станом на 28.01.2022, відповідно до якого розмір заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина становить 18914,86 грн. Скаржник вважає, що головним державним виконавцем при здійсненні оспорюваного розрахунку заборгованості не було повно досліджено усі матеріали виконавчого провадження, не встановлено дійсну суму заборгованості, не взято до уваги усі квитанції про сплату боржником аліментів, які містяться в матеріалах виконавчого провадження, невірно розраховано дохід боржника, не досліджено питання щодо середньої заробітної плати у Дергачівському районі Харківської області. Зокрема, при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 28.01.2022 року, не було враховані сплачені боржником кошти за період з липня 2020 року по лютий 2021 року, не враховано, що боржник не отримував дохід за період з вересня 2019 року по грудень 2020 року, державним виконавцем не вжито заходів щодо отримання відомостей про доходи боржника, вказаний у розрахунку дохід, отриманий державним виконавцем з невідомих джерел. Вважає, що вказаний розрахунок є неправомірним та складеним державним виконавцем при неповному з`ясуванні обставин справи, а тому підлягає скасуванню.

Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області.

Згідно з частиною 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 09.05.2022 року цивільна справа № 619/468/18 (провадження № 4-с/535/2/22) надійшла на розгляд судді Жорняка О.М. (а.с. 75).

Розпорядженням керівника апарату Котелевського районного суду Полтавської області «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» від 30.11.2022 року № 28, через припинення суддею Жорняком О.М. виконання повноважень судді Котелевського районного суду Полтавської області у зв`язку із закінченням строку його відрядження з Дергачівського районного суду Харківської області, у провадженні якого перебувала вказана справа, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 619/468/18 (а.с 129).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 30.11.2022 року справа № 619/468/18 (провадження № 4-с/535/2/2) надійшла на розгляд судді Шолудько А.В. (а.с. 131).

Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 01.12.2022 справу №619/468/18 прийняти до свого провадження (а.с. 133-134).

05.12.2022 в.о. начальника Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Андрій Бєльський, подав до суду відзив на скаргу, в якому зазначено, що згідно зі ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, чи зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник-фізична особа - також про зміну місця роботи. Натомість ОСОБА_1 не повідомив державного виконавця про звільнення з місця роботи та отримання статусу безробітного у період з грудня 2020 року по листопад 2021 року. Також в оскаржуваному розрахунку зазначені суми сплачених боржником аліментів: липень 2020 - 0,00 грн; серпень 2020 - 3000,00 грн; вересень 2020 - 0,00 грн; жовтень 2020 - 1960,00 грн; листопад 2020 - 0,00 грн; грудень 2020 - 2012, 50 грн; січень 2021- 0,00 грн; лютий 2021 0,00 грн. Також всі кошти які надходили на депозитний рахунок відділу по ВП №№ 56275244 були зараховані до сум стягнутих аліментів. Зазначив також, що оскаржуваний розрахунок не є остаточним та складений відповідно до вимог ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень. Оскільки інформація про доходи, отримана не в повному обсязі, заборгованість нарахована відповідно до ст. 195 Сімейного кодексу України. На підставі вищевикладеного, просив у задоволені скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовити в повному обсязі (а.с. 151-152).

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, у тому числі відповідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 176-179, 180, 181, 182).

Представник заявника адвокат Шматько М.Т. 22.03.2023 подала до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі скаржника та його представника за наявними у матеріалах справи доказами (а.с. 173).

В.о. начальника Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Бєльський А.у відзиві на скаргу, поданому 05.12.2022, просив розгляд справи провести без представника відділу (а.с. 151-152).

Стягувач ОСОБА_2 про причини неявки у судове засідання суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подавала.

Згідно з ч. 3 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013).

Обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 15 травня 2018 року № 2-р (ІІ)/2019).

З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (§ 43 рішення у справі «Shmalko v. Ukraine» від 20 липня 2004 року, § 84 рішення у справі «Fuklev v. Ukraine» від 7 червня 2005 року, § 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, §§ 46, 51, 54 рішення у справі «Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine» від 15 жовтня 2009 року).

Таким чином, визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження» та/або Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Положеннями частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, частини першої статті 19, частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження № 57467925 з примусового виконання виконавчого листа № 619/468/18, виданого 25.04.2018 Дергачівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.02. 2018 року (а.с. 18-21).

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26.07.2019 зменшено розмір аліментів, які були встановлені рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 березня 2018 року № 619/468/18 та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/8 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (а.с. 22 -23).

Постановою Харківського апеляційного суду у цивільній справі № 619/4816/18 рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 липня 2019 року в частині визначення розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінено з 1/8 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) (а.с. 24-29).

Згідно із частинами першою, третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження (частина четверта статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

За частиною п`ятою цієї статті у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

За змістом пункту 4 розділу XVIІнструкції з організації примусового виконання рішень, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

При цьому, у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження (пункт 3 розділу XVIІнструкції).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Головним державним виконавцем Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Антоновою А.Г. складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з лютого 2018 року по січень 2022 року, яким визначено заборгованість зі сплати аліментів станом на 28 січня 2022 у розмірі 18914, 86 грн. (а.с. 47-48).

Згідно з наявними у справі матеріалами, оскаржуваний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів проведений державним виконавцем на основі матеріалів виконавчого провадження № 56275244, які, у розумінні розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, не містять належних доказів про доходи отримані боржником, розмір сплачених ним аліментів на користь стягувача у добровільному порядку (державним виконавцем не з`ясовано, по якому саме виконавчому провадженню здійснені боржником платежі зі сплати аліментів, оскільки у провадженні відділу на виконанні перебувають декілька виконавчих проваджень у яких боржником є ОСОБА_1 ).

Крім того, головним державним виконавцем Антоновою А.Г. при обчисленні оскаржуваного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у період з лютого 2018 року по січень 2021 року, були взяті дані аналогічні тим, що були зазначені у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 56275244, проведеним головним державним виконавцем міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Плугатирьовою Ю.С., станом на 01.02.2021 із зазначенням суми заборгованості у розмірі 16880,86 грн. (а.с. 33-34)

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 12.05.2021 визнано неправомірними дії головного державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Плугатирьової Ю.С. по складанню розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 56275244 станом на 01.02.2021 із зазначенням суми заборгованості у розмірі 16880,86 грн, та зобов`язано головного державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Плугатирьову Ю.С. усунути зазначені порушення у виконавчому провадженні № 56275244 від 01.02.2021 року (а.с. 35-38).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином при здійсненні оскаржуваного розрахунку заборгованості за період з лютого 2018 року по січень 2022 року, державний виконавець зобов`язаний враховувати зазначений преюдиційний факт, що ним не було зроблено при розрахунку заборгованості.

Преюдиційні факти це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Суд звертає увагу також на пояснення в.о. начальника Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Андрія Бєльського, викладені у відзиві на скаргу, про те, що оскаржуваний розрахунок не є остаточним та складений відповідно до вимог ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень. Оскільки інформація про доходи, отримана не в повному обсязі, заборгованість нарахована відповідно до ст. 195 Сімейного кодексу України.

З урахуванням установлених у справі обставин, суд доходить висновку, що розрахунок, складений у виконавчому провадженні № 56275244 головним державним виконавцем Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Антоновою А.Г. за період з лютого 2018 року по січень 2022 року на суму 18914,86 грн. не є таким, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999р. № 74/5.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Як слідує з норм ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 17, 19, 20, 25, 26, 74, 82 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Антонової А.Г., визнання нечинним та скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Антоновою А.Г. щодо складання розрахунку заборгованості за сплати аліментів ОСОБА_1 за період з лютого 2018 року по січень 2022 року у виконавчому провадженні № 56275244.

Скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з лютого 2018 року по січень 2022 року, складений головним державним виконавцем Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Антоновою А.Г. у виконавчому провадженні № 56275244, сума заборгованості 18914,86 грн.

У решті скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Шолудько