Справа № 587/434/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року умський районний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді - Черних О.М.

за участю секретаря судового засідання - Овчаренко М.В.,

представника позивача Нежевело В.В. ,

відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Бездрицька сільська рада Сумського району Сумської області (с. Бездрик, вул. Жовтнева, 2, Сумського району, Сумської області), про встановлення фактів самостійного виховання неповнолітньої дитини, постійного проживання неповнолітнього сина з батьком, перебування (знаходження) дитини на утриманні батька та визначення місця проживання дитини з батьком,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 . Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 , при цьому у шлюбі вони не перебували. За час спільного проживання у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, син проживає з ним. Вказав, що відповідачка віддалилась від сина, не провідує останнього, не приймає участі у його вихованні та утриманні і до теперішнього часу вони не дійшли згоди щодо місця проживання сина. А тому просив суд визначити місце проживання сина разом з ним за місцем його фактичного проживання: АДРЕСА_1 та встановити факти самостійного виховання неповнолітньої дитини, постійного проживання неповнолітнього сина з батьком та перебування (знаходження) дитини на утриманні батька.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Нежевело В.В. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, при цьому вказала, що встановлення фактів позивачу необхідно, щоб упередити спір стягнення аліментів.

Відповідачка позов визнала в повному обсязі, просила його задовольнити.

Від представника третьої особи надійшла заява з проханням слухати справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

В судовому засіданні були допитані свідки

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона сусідка позивача, підтвердила той факт, що ОСОБА_4 проживає з батьком в с. Токарі, Сумського району, Сумської області, матір не приймає участі у його вихованні.

Свідок ОСОБА_6 , суду пояснила, що вона є матір`ю позивача. Зазначила, що онук ОСОБА_4 проживає разом з нею та її сином в с. Токарі, Сумського району, Сумської області і що відповідачка віддалилась від онука, не провідує останнього, не приймає участі у його вихованні. Вказала, що син самостійно утримує її онука.

Позиція суду

Суд матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні докази приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 12);

Згідно довідки про реєстрацію ОСОБА_3 зареєстрований та проживає з 28 січня 2003 року по теперішній час в АДРЕСА_1 , разом з ним проживає та зареєстрований серед інших його син - ОСОБА_4 , що підтверджується довідками з місця реєстрації, рішенням Бездрицької сільської ради «Про перейменування вулиць» (а.с. 9, 10, 13, 14);

Згідно довідки ФГ «Мрія - СК» ОСОБА_3 працює в даному господарстві на посаді електрогазозварника (а.с. 11);

Згідно довідки Токарівського ліцею Бездрицької сільської ради ОСОБА_3 є учнем 3-го класу, його мати ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає, на батьківські збори до закладу не з`являється , з класним керівником не спілкується (а.с. 15);

ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується з позитивної сторони (а.с. 17);

Згідно акту обстеження проживання від 21 лютого 2023 року зафіксовано те, що матір неповнолітнього ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 , разом з сином не проживає. Умови проживання комісією не досліджувались (а.с. 18);

Згідно висновку Бездрицької сільської ради відділ служби у справах дітей від 07 квітня 2023 року, вважає, що виходячи з інтересів дитини, доцільним рекомендувати місце проживання дитини ОСОБА_4 , 2014 року народження, разом з батьком - ОСОБА_3 (а.с. 54).

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши досліджені судом докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Матеріали справи свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_4 . Сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Як вказує позивач, на даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, проте син залишився проживати разом з ним в АДРЕСА_1 . До теперішнього часу він та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання сина.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, …якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4).

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Окрім позовної вимоги про встановлення місця проживання дитини в позовних вимогах ставиться питання щодо встановлення юридичних фактів.

Відповідно до ст.. 315 ЦПК перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту батьківства, володіння будинком на праві власності тощо.

Разом з тим, важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування. З урахуванням зазначеної в заяві мети, суд визначає коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі.

Суд звертає увагу на те, що пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Висновки суду.

Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час сину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доцільно проживати саме з батьком, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню

Разом з тим, суд вважає, що встановлення таких юридичних фактів як самостійного виховання неповнолітньої дитини, постійного проживання неповнолітнього сина з батьком, перебування (знаходження) дитини на утриманні батька є невірним способом захисту прав дитини, оскільки саме такі факти є предметом доказування у разі позбавлення батьківських прав і несуть інші правові наслідки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265, 315-319 ЦПК України, суд

-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Бездрицька сільська рада Сумського району Сумської області (с. Бездрик, вул. Жовтнева, 2, Сумського району, Сумської області), про встановлення фактів самостійного виховання неповнолітньої дитини, постійного проживання неповнолітнього сина з батьком, перебування (знаходження) дитини на утриманні батька та визначення місця проживання дитини з батьком - задовільнити частково.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.М. Черних