Справа № 344/5253/21
Провадження № 2/344/984/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретаріc/з: Маланія Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання пунктів кредитного договору недійсними, застосування наслідків недійсності правочину, повернення надмірно сплачених коштів, визнання зобов`язань за кредитним договором, договорами іпотеки та поруки припиненими, зобов`язання вчинити дії -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - «Відповідач», ПАТ «Дельта Банк»), третя особа - ОСОБА_2 про визнання пунктів кредитного договору недійсними, застосування наслідків недійсності, повернення надмірно сплачених коштів, визнання зобов`язань за кредитним договором, договором іпотеки, поруки припиненими та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 березня 2007 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» був укладений кредитний договір № 34/КВ/Ф-07, згідно з яким на споживчі цілі було видано кредит у розмірі 39 200 доларів США, термін дії - до повного виконання сторонами взаємних зобов`язань. 01 липня 2010 року право вимоги від ТОВ «Укрпромбанк» перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до пункту 1.6 кредитного договору встановлюється одноразова комісія за надання кредиту у розмірі 1,5 % від суми кредиту, що становить 588 доларів США. Комісія за видачу готівки становить 117,60 доларів США, що передбачено пунктом 1.8 договору. Разом сума становить 705,60 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 04 травня 2021 року становить 19 721,52 грн.

Відповідно до пункту 5.3 кредитного договору, у випадку порушення позичальником обов`язків, передбачених договором, банк має право вимагати від позичальника штраф у розмірі 50 % від суми кредиту за кожен випадок такого порушення.

Згідно з пунктом 5.2 кредитного договору позичальник має сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу по процентах, комісіях та інших платежів. Також кредитний договір № 34/КВ/Ф-07 був забезпечений договором іпотеки нерухомого майна від 14 березня 2007 року, укладеним з ним, та договором поруки від 14 березня 2017 року № 34/П-07, укладеним з ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 6.2 договору іпотеки він діє до повного виконання основного зобов`язання по кредитному договору. Згідно з пунктом 9 договору поруки він діє до повного виконання основного зобов`язання по кредитному договору боржником чи поручителем.

На момент подання позовної заяви заборгованість по тілу кредиту, відсотках та пені відсутня, що підтверджується розрахунком заборгованості від 04 листопада 2019 року, наданим ПАТ «Дельта Банк».

Посилаючись на несправедливість вищевказаних умов кредитного договору та на те, що на момент подачі позовної заяви заборгованість по тілу кредиту, відсотках та пені відсутня, Позивач просив суд: визнати недійсними з моменту укладення пункти 1.6, 1.8, 5.2, 5.3 кредитного договору від 14 березня 2007 року № 34/КВ/Ф-07 та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з банку надмірно сплачених коштів у розмірі 19 721,52 грн; визнати зобов`язання за кредитним договором, договором іпотеки, договором поруки від 14 березня 2007 року припиненими; зобов`язати ПАТ «Дельта Банк» здійснити дії щодо зняття заборони відчуження нерухомого майна, переданого в іпотеку.

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», - явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечило, про дату та час судових засідань повідомлялося належним чином.

В матеріалах справи міститься Відзив на позов, в яких представник Відповідача посилається на необґрунтованість позовних вимог, просить відмовити в їх задоволенні.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, явку уповноваженого представника не забезпечила, про дату та час судових засідань повідомлялася належним чином; на адресу суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2021 року, залишеним без змін Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 квітня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання пунктів кредитного договору недійсними, застосування наслідків недійсності, повернення надмірно сплачених коштів, визнання зобов`язань за кредитним договором, договором іпотеки, поруки припиненими та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 квітня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами для скасування попередніх судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції стали наступні висновки Верховного Суду:

«Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, не врахував наведені вище норми права, які були розтлумачені Великою Палатою Верховного Суду, належно не перевірив повноваження представника ПАТ «Дельта Банк» - Стрюкової Д. Д., на представництво інтересів відповідача у цій справі.

Вказане суттєво впливає на законність судових рішень, а саме на право суду застосовувати правові норми про позовну давність.

…

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , судом першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, було помилково застосовано норми права, які набрали чинності після 14 березня 2007 року (дата укладення кредитного договору), тобто такі, які не існували на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, норми Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які було затверджено постановою Правління Національного банку України тільки 10 травня 2007 року.

Також, Верховний Суд звертає увагу на те, що спірний кредитний договір було укладено між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 .

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказав відповідачем ПАТ «Дельта Банк», зазначивши, що 01 липня 2010 року право вимоги за спірним кредитним договором від ТОВ «Укрпромбанк» перейшло до ПАТ «Дельта Банк». Проте, жодних доказів переходу такого права не надав. Суди попередніх інстанцій також не дослідили питання переходу права вимоги за кредитним договором від 14 березня 2007 року № 34/КВ/Ф-07, що унеможливлює дійти однозначного висновку, що позов було пред`явлено до належного відповідача».

В ході нового розгляду в суді першої інстанції відзиву на позов чи інших заяв від ПАТ «Дельта Банк» до суду не надходило.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 31 січня 2023 року витребувано у ПАТ «Дельта Банк» докази переходу права вимоги від ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №34/КВ/Ф-07 від 04 березня 2007 року, який укладено між ТзОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 .

На виконання даної ухвали представником ПАТ «Дельта Банк» направлено на адресу суду докази переходу права вимоги від ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №34/КВ/Ф-07 від 04 березня 2007 року.

Згідно офіційної інформації з загальнодоступних джерел ТОВ «Укрпромбанк» перебуває в стані припинення.

Проаналізувавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

14 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Банком, та ОСОБА_1 , Позичальником, був укладений Кредитний договір № 34/КВ/Ф-07 (надалі - також «Кредитний договір»), відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 39 200,00 доларів США (пункт 1.1), строк кредитування - 120 місяців (пункт 1.2), дата повернення кредиту - 13 березня 2017 року (пункт 1.3), мета кредитування - споживчі цілі (пункт 1.4), процентна ставка за користування кредитом - 14,6 % річних (пункт 1.5), комісія за надання кредиту - 1,5 % (одноразово) від суми кредиту (пункт 1.6), комісія за користування кредитом - відсутня (пункт 1.7), комісія за видачу готівкових коштів - 0,3% (одноразово) від суми кредиту (пункт 1.8), комісія за дострокове проведення розрахунків по кредиту - відсутня (пункт 1.9). Комісія за надання кредиту в післяопераційний час - 100,00 грн (пункт 1.10) (а.с.6-12).

14 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Іпотекодержателем та ОСОБА_1 , Іпотекодавцем, був укладений договір іпотеки, за умовами якого предметом іпотеки є: складські приміщення, загальною площею 489,6 кв.м, що знаходяться в АДРЕСА_1 , що належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2001 року, загальна вартість складських приміщень становить 227 405,00 грн; земельна ділянка, площею 0,1475 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 24 березня 2006 року, вартість грошової ділянки становить 23644,25 грн; земельна ділянка площею 0,0687 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , що належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 24 березня 2006 року, експертна грошова вартість земельної ділянки становить 2720 грн (а.с.13-16).

14 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Кредитором, ОСОБА_2 , поручителем, та ОСОБА_1 , боржником, укладений договір поруки 34/П-07, згідно умов якого поручитель поручається перед Кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 34/КВ/Ф-07 від 14 березня 2007 року, за яким останній зобов`язаний до 13 березня 2017 року повернути кредит у розмірі 39 200,00 доларів США, сплатити щомісячні проценти в розмірі 14,6 % річних, штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених Кредитним договором (а.с.17-18).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту №34/КВ/Ф-07 від 14 березня 2007 року, загальна заборгованість ОСОБА_1 перед банком станом на 04 листопада 2019 року становила 1 939 470,49 грн., що складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 0,00 грн, суми заборгованості за відсотками у розмірі 0,00 грн, пенею у розмірі 0,00 грн., штрафу (50 % від суми кредиту, пункт 5.3, кількість порушень-4) у розмірі 1 939 470,49 грн. (а.с.19-20).

Відповідно до довідки Акціонерного товариства «Дельта Банк», заборгованість за кредитним договором №34/КВ/Ф-07 від 14 березня 2007 року станом на 01 червня 2021 року складала 0,00 грн., в тому числі тіло кредиту у розмірі 0,00 грн., відсотки у розмірі 0,00 грн., пеня у розмірі 0,00 грн. (а.с.44).

05 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з заявами про звільнення майна, що передано в іпотеку та про надання актуального розрахунку заборгованості (а.с.53-56).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 на праві приватної власності належать гараж НОМЕР_1 у гаражно-будівельному кооперативі, земельна ділянка, кадастровий номер :02:003:0050, земельна ділянка, кадастровий номер :02:003:0049, земельна ділянка, кадастровий номер :02:002:0855, крамниця промпродтоварів з офісом, за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка, кадастровий номер :02:002:0211, земельна ділянка, кадастровий номер :02:004:0107, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , склади за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка кадастровий номер :02:002:0256, будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 57-66).

Вважаючи несправедливими закріплені в пунктах 1.6, 1.8, 5.2, 5.3 умови Кредитного договору, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним цивільним позовом.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підстави недійсності правочину визначено статтею 215 ЦК України.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно положень частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 Цивільного кодексу України).

Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору №34/КВ/Ф-07 від 14 березня 2007 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

У рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 зазначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Крім того, на зазначені правовідносини поширюється і дія статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема частиною четвертою цієї статті передбачено права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати, зокрема і на стадії виконання договору споживчого кредиту, а саме: право не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах.

За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16.

Пунктами 1.6, 1.8 кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує комісію за надання кредиту та комісію за видачу готівкових коштів.

Пункт 5.3 кредитного договору про те, що у випадку порушення позичальником своїх обов`язків, передбачених цим договором (крім тих, що зазначені в пункті 5.2 цього договору), банк має право вимагати від позичальника, а позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 50 % від суми кредиту за кожен випадок такого порушення, є умовою про встановлення жорстких обов`язків споживача і, відповідно, несправедливими умовами договору.

Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про те, що закріплені в пунктах 1.6, 1.8, 5.3 умови Кредитного договору є несправедливими, а тому знаходить підстави для визнання їх недійсними.

В свою чергу пункт 5.2 оскаржуваного договору, який передбачає, що у випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним, комісій та інших платежів, передбачених цим договором, банк має право вимагати, а позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення за кожний день прострочення від суми простроченої заборгованості, відповідають вимогам закону, а тому в цій частині позовні вимоги про визнання недійсним даного пункту Кредитного договору задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про застосування наслідків недійсності пунктів договору, повернення надмірно сплачених коштів, визнання зобов`язань за кредитним договором, договором іпотеки, поруки припиненими та зобов`язання вчинити певні дії, Суд зауважує наступне.

В позовній заяві та в ході розгляду справи Позивачем не доведено за допомогою належних засобів доказування конкретної суми платежів, сплачених Позивачем на користь банку за пунктами 1.6, 1.8, 5.3 Кредитного договору, що позбавляє суд можливості вирішити питання щодо застосування наслідків недійсності даних пунктів договору та повернення надмірно сплачених коштів, однак не позбавляє можливості ОСОБА_1 звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у встановленому законом порядку.

Необґрунтованими є вимоги про визнання зобов`язань за кредитним договором, договором іпотеки, поруки припиненими та зобов`язання вчинити певні дії, оскільки згідно поданої в ході нового розгляду справи представником Відповідача довідки №198 від 21.02.2023 року, підписаної головним бухгалтером АТ «Дельта Банк» (том 2, а.с.18), Кредитний договір №34/КВ/Ф-07, укладений 14 березня 2007 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», право вимоги за яким з 30.06.2010 року перейшло до АТ «Дельта Банк», припинив свою дію з 14.04.2017 року, у зв`язку з повним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним вище Кредитним договором перед Кредитором. Кредитор не має фінансових та майнових претензій по Кредитному договору №34/КВ/Ф-07 від 14 березня 2007 року.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, згідно офіційної інформації Відповідача Кредитний договір №34/КВ/Ф-07 від 14 березня 2007 року припинив свою дію з 14.04.2017 року у зв`язку з повним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за цим договором, а, відтак, позовні вимоги про визнання зобов`язань за кредитним договором, договором іпотеки, поруки припиненими та зобов`язання вчинити певні дії є безпідставними, а спору в цій частині між сторонами не вбачається.

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Зважаючи на вищевикладене, Суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 5, 203, 215, 256, 257, 261, 267, 526, 527, 530, 546, 610-612, 626, 1048, 1054, 1055, Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273,354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання пунктів кредитного договору недійсними, застосування наслідків недійсності правочину, повернення надмірно сплачених коштів, визнання зобов`язань за кредитним договором, договорами іпотеки та поруки припиненими, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати недійсними пункти 1.6, 1.8, 5.3 Кредитного договору №34/КВ/Ф-07, укладеного 14 березня 2007 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (право вимоги за яким з 30.06.2010 року перейшло до АТ «Дельта Банк»).

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.05.2023 року.

Суддя Домбровська Г.В.