Справа № 433/497/20
Провадження № 2-в/191/6/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі головуючої судді Окладнікової О.І.,

за участі секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою Акціонерного товариства «Правекс-Банк» про відновлення втраченого судового провадження у справі №433/497/20 за позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

20.01.2023 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява Акціонерного товариства «Правекс Банк» про відновлення втраченого судового провадження у справі №433/497/20 за позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.01.2023 року було відкрито провадження у справі за вказаною заявою Акціонерного товариства «Правекс Банк» та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Також ухвалою було надано учасникам справи термін до 15.02.2023 року для подання до суду наявних у них документів або їх копій, навіть якщо вони не посвідчені в установленому порядку, що збереглися в них або у справі, частину справи, яка збереглася та/або документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи.

13.02.2023 року від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із тим, що він не отримав копії заяви про відновлення втраченого судового провадження, а також про направлення на його поштову адресу або електронну адресу копії заяви про відновлення втраченого судового провадження разом із додатками.

Судом 16.02.2023 року за вих. №433/497/20/4542/2023, у зв`язку із тим, що МВПЗ Сєвєродонецьк12 за індексом 93412 по шосе Будівельників, 21 тимчасово не функціонує, відповідно до роздруківки із сайту Укрпошти, було направлено електронну копію заяви про відновлення втраченого судового провадження разом із додатками на 74 аркушах на електронну пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що міститься підтвердження в матеріалах справи.

Крім того, 01.03.2023 року з електронної пошти Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області було повторно направлено електронну копію заяви про відновлення втраченого судового провадження разом із додатками на 74 аркушах на електронну пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що міститься підтвердження в матеріалах справи.

У сьогоднішнє судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги заяви підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися.

13.03.2023 року від відповідача ОСОБА_1 надійшло повторне клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із тим, що він не отримав копії заяви про відновлення втраченого судового провадження, а також про направлення на його поштову адресу або електронну адресу копії заяви про відновлення втраченого судового провадження разом із додатками. Необхідність відкладення судового засідання обґрунтовував також тим, що йому необхідно підготувати відзив по суті заяви та вирішити питання щодо подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 про причини неявки суду не повідомила.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників по справі та відхиляє клопотання відповідача ОСОБА_1 про відкладення судового засідання, виходячи з того, що судом двічі направлялася заява про відновлення втраченого провадження з додатками на зазначену ним же електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, посилання на необхідність подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження як на підставу відкладення судового засідання, суд вважає неспроможними, адже ч.3 ст.493 ЦПК України визначено, що розгляд заяви про відновлення втраченого судового провадження здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом, і других можливих варіантів ЦПК України не передбачає.

Суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статей 488 та 489 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Як зазначено в п. 38 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за правилами розділу IX ЦПК відновлення втраченого (і в разі, коли справу знищено за закінченням строку зберігання) повністю або частково судового провадження в цивільній справі, якщо вона була закінчена ухваленням рішення або постановленням ухвали про закриття провадження, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом, судом, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі, за заявою (зміст якої визначено статтею 405 ЦПК) осіб, які брали участь у справі (їх правонаступників), або за ініціативою суду (коли це потрібно для вирішення іншої справи, надіслання справи до суду вищої інстанції тощо).

Згідно Розпорядження Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність Троїцького районного суду Луганської області визначено за Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Згідно статті 493 ЦПК України, при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановлює ухвалу про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Позивачем до заяви про відновлення втраченого судового провадження надано копії наступних документів: копію апеляційної скарги Акціонерного товариства «Правекс-Банк» на 7 арк., копію довіреності №64 від 04.02.2022 року на 1 арк., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на гр. ОСОБА_3 на 1 арк., копію постанови Луганського апеляційного суду від 31.08.2021 року у справі №433/497/20 на 11 арк., копію позовної заяви АТ «Правекс-Банк» на 6 арк., копію кредитного договору №06006-016/07Р від 23.04.2007 року на 6 арк., копію Додатка №1 до кредитного договору №06006-016/07Р від 23.04.2007 року на 1 арк., копію договору поруки №06006-016/07Р від 23.04.2007 року на 2 арк., копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 на 3 арк., копію картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 на 1 арк., копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 разом із копією картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 на 2 арк., копію розрахунка заборгованості за кредитним договором №06006-016/07Р від 23.04.2007 року станом на 20.02.2020 року на 7 арк., копію роздруківки щодо офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на дату 20.02.2020 на 2 арк., копію Статуту Акціонерного товариства «Правекс-Банк» на 7 арк., копію Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» на 2 арк., копію Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 5 арк., копію Банківської ліцензії №7 від 18.04.2018 року на 1 арк., копію Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій від 21.05.2018 року №7-2 на 1 арк., копію Додатку до Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій від 21.05.2018 року №7-2 на 2 арк., копію довіреності №752 від 18.11.2019 року на 1 арк., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на гр. ОСОБА_4 на 1 арк.

Також судом здійснено пошук інформації в Єдиному державному реєстрі судових рішень (ЄДРСР) стосовно прийнятих судових рішень по цивільній справі №433/497/20 за позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судом встановлено, що в зібраних матеріалах наявні роздруковані з Єдиного державного реєстру судових рішень наступні судові рішення по справі 433/497/20: ухвала Троїцького районного суду Луганської області від 30.03.2020 року про прийняття до розгляду позовної заяви та відкриття провадження у справі, рішення Троїцького районного суду Луганської області від 15.04.2021 року, постанова Луганського апеляційного суду (вступна та резолютивна частина) від 31.08.2021 року, постанова Луганського апеляційного суду від 31.08.2021 року, ухвала Верховного суду від 05.10.2021 року, ухвала Верховного суду від 03.11.2021 року, ухвала Верховного суду від 23.11.2021 року.

Крім того, згідно відповіді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.12.2022 року за вих.№ЕП-200-Вих, станом на дату надання відповіді матеріали справи за позовом Акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором до суду не надходили.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим часткове відновлення втраченого провадження у справі №433/497/20 за позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у частині постанови Луганського апеляційного суду від 31.08.2021 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.81, 260, 261, 488-494 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відновити втрачене судове провадження у справі №433/497/20 за позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у частині постанови Луганського апеляційного суду від 31.08.2021 року:

«Справа № 433/497/20

Провадження № 22-ц/810/556/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Cінько А.І.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Правекс-банк»

представник позивача Слостін Андрій Геннадійович

відповідач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Правекс-банк»

на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 15 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Певної О.С. в смт. Троїцьке Луганської області,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Правекс-банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

АТ «Правекс Банк» звернувся до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення з відповідачів на користь банку заборгованості за кредитним договором у розмірі 9245,87 дол. США та судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3401,06 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 23.04.2007 між АТ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №06006-016/07Р, за умовами якого банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 15500,00 доларів США строком до 23.04.2032 зі сплатою 11,99% річних. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти на загальну суму 15500,00 доларів США. Відповідач допустив порушення своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, своєчасної сплати процентів за кредитним договором, а тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 20.02.2020 має заборгованість перед банком у розмірі 9245,87 доларів США, що становить 226737,39 грн., в тому числі: сума заборгованості за кредитом - 4658,09 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2020 становить 114230,81 грн.; сума заборгованості за відсотками - 2817,92 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2020 становить 69104,13 грн.; пеня - 1769,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2020 становить 43402,45 грн. В якості забезпечення належного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, між банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір поруки №06006-016/07Р від 23.04.2007, за умовами якого, ОСОБА_2 зобов`язалася нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання ОСОБА_1 в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 15 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено.

Мотивуюче таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовна давність за вимогами Банку перервалася в силу частини першої статті 264 ЦК України у зв`язку з вчиненням ОСОБА_1 дії, що свідчить про визнання ним свого боргу. За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України, строк позовної давності слід обчислювати з 28 квітня 2016 року. З огляду на викладене, з урахуванням того, що із позовом у розглядуваній справі Банк звернувся до суду 19 березня 2020 року (а.с.53), строк позовної давності пропущений. Обставин, які б свідчили, що позивач не мав можливості дізнатися про порушення свого права у межах строку позовної давності, у ході судового розгляду не встановлено. Розглядаючи доводи позивача щодо переривання строку позовної давності у зв`язку з зверненням позивача до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів у 2018 році в рамках кредитного договору №06006-016/07Р від 23.04.2007, яка ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 29 жовтня 2018 року у справі №433/1886/18 та ухвалою від 29 травня 2018 року у справі №433/660/18 були повернуті у зв`язку з не усуненням недоліків, суд погоджується з позицією відповідача ОСОБА_1 , викладеною у запереченнях проти позову, де зазначено, що звернення позивача з позовною заявою про стягнення заборгованості, яка була повернута судом позивачу, не може розцінюватися як факт переривання позовної давності, з таких підстав. Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Пред`явлення позову до суду це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі. Згідно з частиною першою статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Так, позовна заява оформлюється з додержання вимог, викладених у статтях 175, 177ЦПК України, за її подання сплачується судовий збір. За змістом викладеного перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 175,177 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з таким рішенням суду Акціонерне товариство «Правекс-банк» . звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги AT «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Про стягнення боргу за кредитним договором в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що У відповідності до п. 4.4 Кредитного договору, сторони прийшли до домовленості про те, що у випадку виникнення в Позичальника прострочки по погашенню заборгованості по кредиту і/або сплаті відсотків на користування кредитом строк користування кредитом, вказаний в п. 1.2 Кредитного договору, зупиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, в якому виник факт прострочки. Про зупинення строку користування кредитом, банк письмово повідомляє Позичальника. У відповідності до п. 7.1.4. Кредитного договору, банк має право у випадку виникнення обставин, вказаних в п.п. 4.4.. 9.3, 9.4. 9.7 даного договору, достроково стягнути заборгованість в повному обсязі за рахунок переданого в іпотеку майна або звернути стягнення на грошові кошти і майно, яке належить позичальнику. Абз. 2 п. 7.1.7 Кредитного договору передбачено, що Договір рахується розірваним з моменту прийняття відповідного рішення органом Банку, в і компетенцію якого у відповідності з законодавством і внутрішніми документами Банку входить прийняття таких рішень. В даному випадку, припинення строку дії договору - це право банку, яким банк не скористався. Тобто, дострокове припинення строку виконання договору - це право банку, яким банк не скористався. Разом із тим, в оскаржуваному рішенню суду зазначено, що пунктом 4.4 кредитного договору слідує, що безумовною підставою для зміни строку і виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом. Відповідне твердження суду, на думку апелянта є хибне, так як відповідним пунктом сторонами договору обумовлено дві обставини, за яких строк кредитування припиняється, а саме: виникнення просрочки в позичальника та повідомлення позичальника Банком про зупинення строку кредитування. Судом не враховано, що припинення строку кредитування - пе фактично зупинення користування кредитним коштами позичальником, про що обов`язково повинно бути прийняте рішення Банком, чого зроблено не було. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦК України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи, але не корелюється із припиненням зобов`язань. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Навіть якщо взяти до уваги позицію суду в оскаржуваному рішенні, то строк позовної давності повинен був застосовуватись до кожного платежу окремо, із врахуванням того, що сплата платежів позичальником за кредитним договором передбачена до 23 квітня 2032 року, а строк кредитування не припинений. Зазначене унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості лише із останньої несплати чергового платежу, на що посилається відповідач. За таких обставин, стягненню підлягає вся сума заборгованості (в.т.ч. всі щомісячні платежі до 23 квітня 2032 року). Після виникнення прострочки в серпні 2014 року, мало місце переривання строку позовної давності. В період з 21.08.2014 року по 27.04.2016 року позичальником здійснювались платежі на погашення заборгованості за Кредитним договором, на загальну суму 377,00 дол. США. Відтак, платежі позичальника, які були здійснені відповідачем в період з 21.08.2014 року по 27.04.2016 року, свідчать про переривання строку позовної давності. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. В даному випадку, із врахуванням того, що строк позовної давності складає 3-й роки, в межах строку позовної давності відбувалось переривання строку позовної давності, шляхом визнання заборгованості позичальником, а саме: внесення часткових платежів на погашення кредиту 22 грудня 2015 року, 26 січня 2016 року, 16 лютого 2016 року, 16 березня 2016 року, 27 квітня 2016 року. Обставина сплати вищезазначених платежів підтверджується розрахунком заборгованості, визнається відповідачем та судом, а тому, не підлягає доказуванню. Особливу увагу звертаємо суд на те. що припинення кредитування на підставі п. 4.4 Кредитного договору не мало місця у серпні 2014 року, так як позичальником в рахунок погашення кредиту вносились платежі до 2016 року, натомість Банком зараховано відповідні платежі по кредиту в рахунок погашення заборгованості на умовах Кредитного договору, що в свою чергу підтверджує те, що обставина припинення кредитування (як зазначає суд) не мала місця, а строк позовної давності переривався. Окрім того, позивачем подавались позовні заяви про стягнення заборгованості із відповідачів у 2018 році в рамках Кредитного договору № 06006-016/07Р. Проте, ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 29 жовтня 2018 року у справі № 433/1886/18 та ухвалою від 29 травня 2018 року у справі № 433/660/18 позовні заяви повернуті у зв`язку із не усуненням недоліків позовних заяв. «Повернення позовної заяви» не с тотожним поняттям із «залишенням позовної заяви без розгляду». А із врахуванням того, що позов фактично був пред`явлений до суду, хоча і не відкрито провадження у справі, позовні заяви, які подані позивачем у 2018 ропі є обставиною, обумовленою ч. 2 ст. 264 ЦК України та повинно розцінюватись як переривання строку позовної давності. Додаткову увагу суду апеляційної інстанції звертаємо на те, що Троїцький районний суд Луганської області знаходиться неподалік непідконтрольної території України (біля проведення Операції об`єднаних сил), що в свою чергу зумовило звернення позивача до суду із клопотаннями про проведення судових засідань в режимі відеоконференції. Натомість судом 18.12.2020 року та 13.04.2021 року відмовлено у даних клопотаннях. Вважаємо, що така відмова - це перешкоджання в доступі до суду.

Відзив на апеляційну скаргу

18 червня 2021 року на адресу Луганського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 ..

Мотивуючи який відповідач зазначив, що в силу умов кредитного договору (пункт 4.4), у зв`язку із невиконанням позичальником обов`язків, визначених пунктами 4.1, 4.2 щодо своєчасного та в повному обсязі погашення кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання, протягом більше ніж 10 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив у серпні 2014 року Аналогічні правові позиції по схожим справам та ідентичним пунктам договорів за позовами AT "ПРАВЕКС-БАНК" виклали Верховний Суд в постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 520/16945/15 та Луганський апеляційний суд в постанові від 08 лютого 2021 року у справі №419/882/17. В апеляційній скарзі зазначено що загальний розмір заборгованості склав 9245,87 доларів США, в т.ч. пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1769,86 доларів США, сума заборгованості за відсотками - 2817,92 доларів США та сума заборгованості за кредитом у розмірі 4658,09 доларів США з якою неможливо погодитись з наступних підстав: Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти та штрафні санкції припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. За таких обставин, з урахуванням того, що в силу пункту 4.4 кредитного договору строк кредитування було змінено на 21 серпня 2014 року, вимоги AT «ПРАВЕКС БАНК» про нарахування процентів у сумі 2817,92 доларів США за користування кредитом та пені у сумі 1769,86 доларів США нарахованих відповідно до умов кредитного договору №06006-016/07Р, є безпідставними та не підлягають задоволенню. Також у зв`язку з тим, що мною, після закінчення строку кредитування (21 серпня 2014 року) періодично вносились платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 377 долари США, а саме 22 грудня 2015 року - 118 долари США, 26 січня 2016 року - 73 долари США, 16 лютого 2016 року - 60 долари США, 16 березня 2016 року - 73 долари США, 27 квітня 2016 року - 53 долари США, арифметична складова позову повинна складати 4281,09 доларів США (4658,09 - 377 сплата після закінчення строку кредитування). На думку відповідача кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до сду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставними. За таких обставин у АТ «Правекс-банк» не виникало право нараховувати пеню та штрафні санкції за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 4587,89 дол. США а т.ч. пені у розмірі 1769,86 дол. США та сума заборгованності за відсотками -2817,92 дол. США . В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 06006-016/07Р між акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС- БАНК», правонаступником якого є AT «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №06006-016/07Р від 23 квітня 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла на себе обов`язок нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі ОСОБА_1 зобов`язань щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 23 квітня 2032 року, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Пунктом 4.1. договору поруки визначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 23 квітня 2035 року. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов`язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки. Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: 1) протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); 2) протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги та якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. В такому разі кредитор зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року в справі №138/240/16-ц. Оскільки визначений кредитним договором строк його дії було змінено на підставі пункту 4.4. кредитного договору на 21 серпня 2014 року, тому із позовом про стягнення заборгованості з поручителя банк повинен був звернутися на протязі шестимісячного строку, тобто до 21 лютого 2015 року. Проте, позивачем позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором пред`явлено лише 30 березня 2020 року, тобто після спливу зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення з відповідною вимогою до поручителя, тому порука за укладеним договором від 23 квітня 2007 року на час пред`явлення цього позову припинена.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухав представника позивача та відповідача в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегією суддів встановлено, що 23 квітня 2007 року АКБ «Правекс Банк» (правонаступником якого є АТ «Правекс- Банк») і ОСОБА_1 уклали кредитний договір №06006-016/07Р, за умовами якого Банк надав, а ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 15500 дол.США на споживчі потреби. Кредит надавався позичальнику на строк до 23 квітня 2032 року зі сплатою відсотків у розмірі 11,99% річних за користування кредитними коштами. Повертати кредитні кошти позичальник зобов`язався рівними частками щомісяця в сумі 52дол.США до 10 числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом також належало сплачувати щомісяця до 10 числа (т.1 а.с.9-15).

В якості забезпечення належного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, 23 квітня 2007 року між АКБ «Правекс Банк» (правонаступником якого є АТ «Правекс- Банк») та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за яким ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання відповісти солідарно за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №06006-016/07Р від 23.04.2007 (т.1 а.с.16-17).

Банк стверджує, що відповідачі допустили порушення своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, а тому, згідно з розрахунком заборгованості, станом на 20.02.2020 мають заборгованість у розмірі 9245,87 дол.США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2020 становить 226737,39 грн., з яких:

-сума заборгованості за кредитом - 4658,09 дол.США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2020 становить 114230,81 грн.;

-сума заборгованості за відсотками - 2817,92 дол.США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2020 становить 69104,13 грн.;

-розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1769,86 дол.США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2020 становить 43402,45 грн. (т.1 а.с.24-30).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з 4.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним: чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (Стаття 610 Цивільної) кодексу України).

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов`язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Що стосується доводів скарги в іншій частині про стягнення нарахованої Банком пені, комісії та штрафів, то колегія суддів зауважує наступне.

Пеня, яку просить стягнути позивач, почала нараховуватися після 14 квітня 2014 року, а суми штрафів позивачем нараховані під час подачі позову до суду, що суперечитьЗакону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. ст.610,611 ЦК України)

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання зазначених вище положень розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі мають зареєстроване місце проживання: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 .

Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Луганськ та м. Лутугине входять у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

Оскільки згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, вся пеня та штрафи нараховані за період після вказаної дати, то позов в цій частині задоволенню не підлягає як необґрунтований.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

У відповідності до п. 4.4 Кредитного договору, сторони прийшли до домовленості про те, що у випадку виникнення в Позичальника прострочки по погашенню заборгованості по кредиту і/або сплаті відсотків на користування кредитом строк користування кредитом, вказаний в п. 1.2 Кредитного договору, зупиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, в якому виник факт прострочки. Про зупинення строку користування кредитом, банк письмово повідомляє Позичальника.

У відповідності до п. 7.1.4. Кредитного договору, банк має право у випадку виникнення обставин, вказаних в п.п. 4.4.. 9.3. 9.4. 9.7 даного договору, достроково стягнути заборгованість в повному обсязі за рахунок переданого в іпотеку майна або звернути стягнення на грошові кошти і майно, яке належить позичальнику.

Абз. 2 п. 7.1.7 Кредитного договору передбачено, що Договір рахується розірваним з моменту прийняття відповідного рішення органом Банку, в компетенцію якого у відповідності з законодавством і внутрішніми документами Банку входить прийняття таких рішень. В даному випадку, припинення строку дії договору - це право банку, яким банк не скористався.

Разом із тим, в оскаржуваному рішенню суду зазначено, що пунктом 4.4 кредитного договору слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом .

Судова колегія не погоджується з зазаначеним висновком суду першої інстанції так як в судовому засіданні апеляційним судом встановлено, що позивач на надсилав повідомлення відповідачу в порядку передбаченому пунктом 4.4 кредитного договору, а відповідач такє повідомлення не отримував. Так в порядку передбаченому пунктом 4.4 кредитного договору - про зупинення строку користування кредитом, банк письмово повідомляє Позичальника. У відповідності до п. 7.1.4. Кредитного договору, банк має право у випадку виникнення обставин, вказаних в п.п. 4.4.. 9.3, 9.4. 9.7 даного договору, достроково стягнути заборгованість в повному обсязі за рахунок переданого в іпотеку майна або звернути стягнення на грошові кошти і майно, яке належить позичальнику. Абз. 2 п. 7.1.7 Кредитного договору передбачено, що Договір рахується розірваним з моменту прийняття відповідного рішення органом Банку, в і компетенцію якого у відповідності з законодавством і внутрішніми документами Банку входить прийняття таких рішень. В даному випадку, припинення строку дії договору - це право банку, яким банк не скористався.

Судова колегія погоджується із доводом скаржника, так як відповідним пунктом сторонами договору обумовлено дві обставини, за яких строк кредитування припиняється, а саме: виникнення прострочки в позичальника та повідомлення позичальника Банком про зупинення строку кредитування. Судом першої інстанції не враховано, що припинення строку кредитування - це фактично зупинення користування кредитним коштами позичальником, про що обов`язково повинно бути прийняте рішення Банком, чого зроблено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з доводами апелянта та вважає за необхідне рішення суду першої інстанції у відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасувати.

Уухвалюючи нове рішення по суті позовних вимог судова колегія виходить з наступних положень закону та встановлених обставин.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами ст. 257 ЦК України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо у продовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи, але не корелюється із припиненням зобов`язань. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає.

У відповідності правових висновків, викладених Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс 16.

Зазначене унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості лише із останньої несплати чергового платежу, на що посилається відповідач.

За таких обставин, стягненню підлягає вся сума заборгованості (в.т.ч. всі щомісячні платежі до 23 квітня 2032 року), окрім стягнення пені, з урахуванням вищевикладених обставин.

Так, за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. ч. 1,3 статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається

вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку:

після переривання перебіг позовної давності починається заново.

В період з 21.08.2014 року по 27.04.2016 року позичальником здійснювались платежі на погашення заборгованості за Кредитним договором, на загальну суму 377,00 дол. СІЛА.

Відтак, платежі позичальника, які були здійснені відповідачем в період з 21.08.2014 року по 27.04.2016 року, свідчать про переривання строку позовної давності.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

В даному випадку, із врахуванням того, що строк позовної давності складає 3 роки, в межах строку позовної давності відбувалось переривання строку позовної давності, шляхом визнання заборгованості позичальником, а саме: внесення часткових платежів на погашення кредиту 22 грудня 2015 року, 26 січня 2016 року, 16 лютого 2016 року, 16 березня 2016 року, 27 квітня 2016 року.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставина сплати вищезазначених платежів підтверджується розрахунком заборгованості, визнається відповідачем та судом, а тому, не підлягає доказуванню.

Припинення кредитування на підставі п. 4.4 Кредитного договору не мало місця у серпні 2014 року, так як позичальником в рахунок погашення кредиту вносились платежі до 2016 року, натомість Банком зараховано відповідні платежі по кредиту в рахунок погашення заборгованості на умовах Кредитного договору, шо в свою чергу підтверджує те, що обставина припинення кредитування (як зазначає суд) не мала місця, а строк позовної давності переривався.

Стосовно доводів відзиву на апеляційну скаргу, щодо арифметичної складової, судова колегія приходить висновку, про часткове їх задоволення, а саме відмови в позовних вимогах АТ «Правекс-банк» в стягненні розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків, через необґрунтованість. В іншій частині арифметичних доводів, судова колегія не отримала належного розрахунку відповідача.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором позивач просить стягнути на його користь заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 9245,87 дол.США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2020 становить 226737,39 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 4658,09 дол.США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2020 становить 114230,81 грн.; сума заборгованості за відсотками - 2817,92 дол.США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2020 становить 69104,13 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1769,86 дол.США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2020 становить 43402,45 грн.

З урахуванням встановлених судом обставин та враховуючи наявність невиконаного зобов`язання перед банком щодо повернення кредитних коштів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 183 334 грн 94 коп..

Але ж судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги частково, та приходить висновку відмовити стягення грошової суми пені за несвоєчасне повернення відсотків з відповідачів не стягувати через необґрунтованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з доводами апелянта та вважає за необхідне рішення суду першої інстанції у відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасувати та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом та відсотки за користування кредитом в розмірі 183 334 грн 94 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2749 грн 75 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 4124 грн 63 коп., а всього 6874 грн 38 коп..

Керуючись ст. ст.259,367,374,376,382,384 ЦПК України, апеляційний суд-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Правекс-банк» задовольнити частково.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 15 квітня 2021 року скасувати. Ухвалити у справі нове рішення яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Правекс-банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Правекс-банк» (, місцезнаходження Кловський узвіз,9/2, м. Київ) заборгованість -7476,01 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2020 року становить-183 334(сто вісімдесят три тисячі триста тридцять чотири) гривні 94 копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Правекс-банк» (, місцезнаходження Кловський узвіз,9/2, м. Київ) суму сплаченого судового збору у розмірі 6874 (шість тисяч вісімсот сімдесят чотири) гривні 38 копійок.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства «Правекс-банк» відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Дата складання повного тексту постанови - 01 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді:»

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя О.І. Окладнікова