Справа № 464/1847/23
пр.№ 2/464/850/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: судді Шашуріної Г.О.,

секретаря судового Гелеш Т.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 464/1847/23 за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Сихівського районного суду Львівської області із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором 501344076 у розмірі 92 073,76 гривень, покликаючись на невиконання останнім взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О.

Ухвалою судді від 07 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, покликаючись, що сума яку позивач заявляє до стягнення є необґрунтованою. Зазначає, що 24 лютого 2022 року відбулося повномасштабне вторгнення рф на територію України, що виступає непереборною обставиною, яка спричинила для відповідача зміни матеріального стану, оскільки остання втратила додаткові джерела доходу, а тому допустила прострочення у зв`язку із форс-мажорними обставинами.

Сторони у судове засідання призначене на 10:30 год 08 травня 2023 року не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення такого.

Позивач бере участь у справі через свого представника адвоката Рудницького Ю.І., який скористався правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить задоволити.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось за вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12,81 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

У ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі наданих позивачем доказів установлено, що 30 липня 2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» (кредитодавцем), перейменованим на АТ «СЕНС БАНК» (позивач) та відповідачем (позичальником) укладено угоду про надання споживчого кредиту № 501344076, за умовами якої банк надає позичальнику кредит у розмірі 76 100 грн строком на 48 місяців із кінцевою датою повернення 30 липня 2025 року зі сплатою процентів у розмірі 18,99 % річних. Сторонами погоджено порядок повернення кредиту графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (погашення кредиту здійснюється щомісячно в розмірі 3987,07 грн).

У відповідності до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк.

За вимогами ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Надана позивачем виписка по особовому рахунку свідчить, що ним умови укладеного договору виконано та надано відповідачу 76 100 грн кредиту.

Натомість відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконувала, а відтак, згідно з розрахунком позивача станом на 22 січня 2023 року має заборгованість, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 50 139,47 грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту 39 400,16 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом 932,82 грн. Відповідачем наведеного розрахунку не заперечено.

Відповідачем визнається укладення кредитного договору на відповідних умовах, отримання кредитних коштів, їх часткове погашення та наявний розмір заборгованості за кредитом та відсотками, а тому такі обставини у порядку ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин у суду немає.

Суд відхиляє твердження відповідача щодо допущення прострочення зобов`язання у зв`язку із форс-мажорними обставинами з огляду на таке.

Відповідно до ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Тобто, звільнення від відповідальності можливе лише за неможливості виконання зобов`язань з об`єктивних причин - внаслідок випадку або непереборної сили.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17.

На підтвердження своїх аргументів щодо неможливості своєчасно виконувати свої зобов`язання за кредитним договором саме у зв`язку із введенням із 24 лютого 2022 року у відповідності із ст.2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнного стану (діє до даного часу) позивачем не надано жодних доказів. Такі доводи є безпідставними, а тому не беруться судом до уваги.

Суд зазначає, що невиконання зобов`язань через вплив форс-мажорних обставин звільняє виключно від відповідальності за порушення зобов`язань та жодним чином не звільняє від виконання самого зобов`язання.

З огляду на таке доречним є покликання відповідача на п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. За даними приписами у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Беручи до уваги викладене, нарахування позивачем неустойки (штрафу, пені) за період після 24 лютого 2022 року у розмірі 1 601,31 грн (підтверджується розрахунком заборгованості) всупереч імперативним заборонам законодавчого акта є незаконним, що слугує достатньою підставою для відмови у вимогах у цій частині.

З урахуванням взятих на себе відповідачем зобов`язань за кредитним договором, який нею не виконувався належним чином, та обов`язковості договору для сторін, доводи позивача щодо стягнення суми боргу у розмірі 90 472,45 грн з відповідача є підставними. Отже позов підлягає частковому задоволенні. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 2 638 грн судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.2, 10, 12, 19, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором 501344076 у розмірі 90 472,45 грн, а також 2 638 грн судового збору.

У решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК», , м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Повне рішення суду складено 12 травня 2023 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.6 ст.259, ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Г.О.Шашуріна