Справа № 161/4015/22 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/238/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Карпук А. К., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Головного управління державної казначейської служби у Волинській області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на те, що він є власником автомобіля «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 . 22 червня 2019 року за участю даного автомобіля, за кермом якого перебував водій ОСОБА_3 , сталась дорожньо-транспортна пригода, про що, в той же день до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне провадження №0000507 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

24 червня 2019 року в межах зазначеного вище кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області було накладено арешт на вказаний автомобіль та поміщено його на спеціальний майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів при секторі поліцейської діяльності відділення №1 (м. Турійськ) Ковельського управління поліції ГУНП у Волинській області.

21 листопада 2019 року на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів сталася пожежа, під час якої був пошкоджений його автомобіль. Про вказану подію йому ніхто не повідомив, а автомобіль із попереднього місця зберігання транспортних засобів було переміщено на спецмайданчик тимчасового зберігання транспортних засобів Ковельського управління поліції ГУНП у Волинській області.

Крім того позивач вказував, що за фактом виникнення пожежі на майданчику для збереження транспортних засобів до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне провадження, яке 30 січня 2020 року закрито на підставі ч. 1 ст. 284 КК України.

Також ОСОБА_1 зазначав, що згідно висновку судового експерта № 193 від 27 квітня 2021 року, проведеної за його заявою автотоварознавчої експертизи, вартість відновлювальних робіт пошкодженого внаслідок пожежі автомобіля складає 192622 грн 12 коп.

За проведення автотоварознавчої експертизи він сплатив експерту 3595 грн 68 коп.

Посилаючись на наведені вище обставини, позивач просив суд стягнути за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку, що обліковується у Державній казначейській службі України, на свою користь 196257 грн 80 коп. як відшкодування матеріальної шкоди, заданої йому Головним управління Національної поліції у Волинській області.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив його скасувати та позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Головне управління державної казначейської служби у Волинській області, вважаючи доводи скарги безпідставними, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки пошкоджений автомобіль позивача, є речовим доказом у кримінальній справі, вирок у якій не постановлено та триває судове слідство, то вимоги позивача про відшкодування йому матеріальної шкоди слід вважати передчасними.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що 22 червня 2019 року у другій половині дня на автодорозі «Сомин-Туричани» між селами Сомин та Перевали Турійського району, Волинської області, з вини водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем марки «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить позивачу ОСОБА_1 , сталась дорожньо-транспортна пригода. В той же день за фактом даної ДТП до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження №0000507 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (а.с. 32-36).

В межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 червня 2019 року було накладено арешт на автомобіль «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , та поміщено на спеціальний майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів при секторі поліцейської діяльності відділення № 1 (смт. Турійськ) Ковельського управління ГУНП у Волинській області (а.с. 36).

Вироком Турійського районного суду Волинської області від 18 листопада 2022 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2, ст. 286 КК України та призначено покарання 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Речовий доказ автомобіль «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , вирішено повернути власнику ОСОБА_1 , скасовано арешт накладений на даний транспортний засіб (а.с. 166-173).

Крім того встановлено, що 21 листопада 2019 року, близько 01.10 год., на майданчику Турійського ВП ГУНП України у Волинській області сталася пожежа, внаслідок якої було пошкоджено вогнем автомобіль позивача ОСОБА_1 «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , який зберігався як речовий доказ по справі про ДТП. За фактом пожежі на майданчику для зберігання транспортних засобів були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне провадження №0000286 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України (а.с. 24-29, 31, 61-74, 94-107).

Постановою слідчого СВ Турійського відділення поліції Володимир-Волинського ВП ГУНП У Волинській області від 30 січня 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000286 від 21 листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 108-110).

Як убачається з висновку експерта № 193 за результатами судової автотоварознавчої експертизи від 27 квітня 2021 року, наданого позивачем, вартість відновлювальних робіт автомобіля «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був пошкоджений під час пожежі, складає 192662 грн 12 коп. (а.с. 12-22).

Згідно рахунку-фактури № 193 від 05 лютого 2021 року, кошти за проведення експертизи, в сумі 3595 грн 58 коп., були сплачені експерту Стасюку В. О. платником ОСОБА_3 (а.с. 23).

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другою цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами визначається обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків, а саме: неправомірність дій (бездіяльності) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.

У пункті 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», передбачено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27 Порядку).

Аналіз наведених норм матеріального права та встановлені обставини справи дають підстави вважати, що оскільки автомобіль позивача був пошкоджений внаслідок пожежі під час його зберігання як речового доказу по кримінальному провадженні на території майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів сектора поліцейської діяльності відділення № 1 (смт. Турійськ) Ковельського управління поліції ГУНП у Волинській області, то саме даний відповідач і повинен нести відповідальність перед позивачем ОСОБА_1 за заподіяну йому матеріальну шкоду внаслідок пожежі в розмірі 192622 грн 12 коп. як орган, що не забезпечив схоронність тимчасово вилученого майна, арешт з якого як речового доказу в подальшому був знятий вироком суду.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку, що позов є підставний та підлягає до задоволення частково, шляхом стягнення з відповідача Головного управління національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди за пошкоджене під час зберігання майно. У стягненні витрат у сумі 3595 грн 68 коп. за послуги експерта позивачу слід відмовити, оскільки дані кошти були сплачені експерту іншою особою.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення і ухвалює нове рішення, якщо таке судове рішення ухвалено з невідповідністю висновків у ньому викладених обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ураховуючи наведені вище встановлені обставини справи та висновки щодо застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 192662 (сто дев`яносто дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 12 коп.

В стягненні на користь позивача ОСОБА_1 витрат пов`язаних із залученням експерта відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді