ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/698/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/3124/20 Категорія: 302000000 Піньковський Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Новіков О.М.
секретар Новицька Н.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.12.2022 (повний текст складено 23.12.2022, суддя в суді першої інстанції Піньковський Р.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту,

в с т а н о в и в :

у вересні 2020 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, яким просила встановити згідно висновку будівельно-технічного дослідження по установленню сервітуту № 06/07-20/БУД від 06.07.2020 постійний та безоплатний сервітут, площею 10,45 кв.м, позначений на висновку червоним кольором, для проходу та обслуговування житлового будинку та господарської споруди по АДРЕСА_1 , що належить позивачу ОСОБА_1 , на земельній ділянці, площею 0,0454 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий №:02:006:1444 та перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 .

Зазначає, що на підставі договору обміну від 25.07.1995, посвідченого старшим державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори Копиловим В.І., вона є власником 59/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Зазначені 59/100 частини цього домоволодіння утворюють окрему ізольовану квартиру під АДРЕСА_2 .

Власником інших 41/100 частин вказаного домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 31.07.2012, посвідченого Уманською міською державною нотаріальною конторою, є відповідач ОСОБА_2 . Вказані 41/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 утворюють окрему ізольовану квартиру під АДРЕСА_3 .

Належні її частці домоволодіння АДРЕСА_1 земельні ділянки, площею 0,0546 га, що призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий №:02:006:1001, та площею 0,0070 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий №:02:006:1001, є приватизованими, що підтверджується відповідними Державними актами.

Належна відповідачу земельна ділянка, площею 0,0454 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий №:02:006:1444, перебуває у власності останньої на підставі договору дарування земельної ділянки від 31.07.2012, посвідченого Уманською міською державною нотаріальною конторою.

Конструкція домоволодіння та місце розташування їх з відповідачем земельних ділянок є такою, що зовнішня стіна належної їй частини цього домоволодіння, на якій розміщений її електролічильник, знаходяться на земельній ділянці відповідача, у зв`язку з чим вона позбавлена доступу до стіни, на якій він розташований, а отже, позбавлена доступу і до електролічильника та можливості його обслуговування чи зняття з нього показників.

Також відстань від стіни належної їй господарської будівлі до межі земельної ділянки відповідача складає всього 0,70 м, що недостатньо для проходу та її обслуговування, а також не відповідає п. 3.25* ДБН 360-92, згідно якого для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

З попереднім співвласником домоволодіння та земельної ділянки ОСОБА_3 була досягнута домовленість про вільний безперешкодний доступ до стін їх будинковолодіння, що підтверджується договором від 04.02.2012.

Пунктом 1 висновку про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_1 Уманського міського управління земельних ресурсів Черкаського обласного головного управління земельних ресурсів Держкомзему України №464 ще 11.10.2007, тобто під час приватизації земельної ділянки позивача, було передбачено встановлення сервітуту (проходу) площею 12 кв.м, про який зараз йдеться мова та який, з невідомих причин, не був врахований при оформленні правовстановлюючих документів на її земельну ділянку під час приватизації.

Влітку 2017 року, в порушення досягнутої домовленості новим співвласником будинку, тобто відповідачем, їй був перекритий доступ до зовнішньої стіни належної їй частини будинку. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати їй доступ для обслуговування зовнішньої стіни будинку та господарської будівлі, однак всі звернення залишилися без реагування.

На замовлення позивача фахівцями ПП «Техбудексперт» був виготовлений висновок будівельно-технічного дослідження по установленню сервітуту № 07/07-20/БУД від 06.07.2020, згідно якого для проходу і обслуговування частини житлового будинку і господарських споруд, що є власністю ОСОБА_1 , можливо улаштувати сервітут в розмірі 10,45 кв.м, який відповідає чинним будівельним нормам і правилам.

Зазначений сервітут здійснюється у найменш обтяжливий для відповідача спосіб, іншого можливого способу встановлення сервітуту, ніж на частині земельної ділянки відповідача немає.

Проте відповідач не погоджується на влаштування такого сервітуту, що й обумовило звернення до суду з позовом у цій справі.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.12.2022 позовні вимоги у справі задоволено з посиланням на обґрунтованість тверджень позивача про необхідність встановлення сервітуту на земельній ділянці відповідача для забезпечення можливості обслуговування нерухомого майна позивача.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач 05.04.2023 через відділення поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відхилити позовні вимоги. В обґрунтування вказано на те, що ВП ВС в постанові від 08.12.2022 у справі №701/1475/19 вказано, що передумовою для встановлення сервітуту має бути доказ вчинення дій зацікавленою особою щодо його встановлення та недосягнення про це згоди з власником земельної ділянки, що відповідає приписам ч.3 ст.402 ЦК України. У даній справі позивач не зверталася до відповідача в досудовому порядку з пропозиціями встановити сервітут. Таким доводам відповідача, наведеним у відзиві на позов, суд першої інстанції оцінки не надав. Наданий позивачем лист щодо необхідності сервітуту не може бути належним доказом у справі, адже його адресовано не відповідачу, яка є власником відповідної земельної ділянки, чим порушено вимог ч.2 ст.402 ЦК України. Позивачем не доведено створення відповідачем перешкод у користуванні її власністю, отже вона не довела, що без встановлення сервітуту не може реалізувати свої права. Позивачем побудовано сарай з порушенням вимог ДБН впритул до земельної ділянки відповідача. Вимоги про встановлення сервітуту є спробою отримати у власність земельну ділянку відповідача. Висновок спеціаліста, на який послався суд, не може бути належним доказом у справі, адже його виконав не судовий експерт.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що згідно довідки, виданої Уманським виробничим відділком ЧООБТІ 17.05.2007, житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві приватної власності за: ОСОБА_1 (частка 59/100) на підставі договору обміну, посвідченого Уманською міською державною нотаріальною контролю 25.07.1995 в реєстрі за № 1-3485 та за ОСОБА_3 (частка 41/100) на підставі договору дарування, посвідченого Уманською міською державною нотаріальною конторою 28.06.1994 в реєстрі за № 3-2182.

Вказане також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованою 05.08.2020 за № 219041369. Крім того, згідно цієї довідки, земельна ділянка :02:006:1444, площею 0,0454 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить ОСОБА_2 . Таке право власності було зареєстровано на підставі договору дарування земельної ділянки, серія 2-2503, виданий 31.07.2012 Уманською міською державною нотаріальною конторою, державний акт на право приватної власності на землю ЧР, виданий Уманським міським відділом земельних ресурсів.

Згідно висновку Уманського міського управління земельних ресурсів від 11.10.2007 за №464 було розглянуто технічну документацію по підготовці державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_1 , Уманське міське управління земельних ресурсів погоджує передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, сервітут (прохід) площею 12 кв.м та ведення особистого селянського господарства площею 70 кв.м, при умові дотримання вимог Земельного кодексу України. 1. Використання земельної ділянки відповідно до цільового та функціонального призначення, а також з врахуванням сервітутів. 2. Використання земельної ділянки згідно вимог природоохоронного та містобудівного законодавства. 3. Своєчасно сплачувати податок на землю. 4. Обмеження сервітут (прохід) площею 12 кв.м.

Разом з тим, згідно державних актів, виданих 27.05.2008 управлінням земельних ресурсів у місті Умань Черкаської області, на ім`я ОСОБА_1 , про право власності останньої на земельні ділянки площею 0,0070 га кадастровий №:02:006:1002 для ведення особистого селянського господарства та площею 0,0546 га кадастровий №:02:006:1001 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, сервітут відсутній.

04.02.2012 між власниками частин будинку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка є попереднім власником частини будинковолодіння та земельної ділянки, на якій воно розташоване, власником яких зараз є відповідач, було укладено договір про те, що при потребі зобов`язуються забезпечувати постійний вільний підхід один одному до стін будинку, частини якого є приватною власністю сторін цього договору. Цей договір не може бути самовільно змінений однією із сторін. Договір є безстроковим і при зміні власників земельних ділянок є невід`ємною частиною всіх угод.

Згідно висновку будівельно-технічного дослідження по установленню сервітуту №07/07-20/БУД від 06.07.2020, складеного фахівцями ПП «Техбудексперт», можливо улаштувати сервітут в розмірі 10,45 кв.м для проходу і обслуговування частини житлового будинку та господарської споруди по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , на земельній ділянці площею 0,0454 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №:02:006:1444 та перебуває у власності ОСОБА_2 .

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, наявні між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Як встановлено п. г), е) ч.1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини перша та друга статті 103 ЗК України).

Згідно ч.1 ст.401 ЦК України сервітут - це обмежене платне або безоплатне користування чужим нерухомим майном з метою задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч.1 ст.402 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Отже імперативною передумовою вирішення судом спору про встановлення земельного сервітуту є недосягнення домовленості власниками земельних ділянок у договірному порядку, тобто досудовому, що вбачається з аналізу змісту ч. ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України.

Про такі ж умови встановлення судом земельного сервітуту зазначено у правовому висновку ВП ВС у справі №701/1475/19 від 08.12.2022.

Частинами 1,2 статті 402 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

З викладеного також вбачається, що перед звернення до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту особа, яка про це заявляє вимоги, має звернутися з відповідною пропозицією до власника земельної ділянки, про встановлення сервітуту на якій порушується питання.

Статтями 92, 93, 98, 102 ЗК України передбачено користування земельною ділянкою на праві постійного користування, оренди, сервітуту, емфітевзису та суперфіцію.

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Стаття 41 Конституції України та глава 23 розділу Книги третьої Цивільного кодексу України закріплюють основоположні принципи права власності, основним з яких є її непорушність. Законодавець імперативно зазначає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право на захист власності викладено у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

За положеннями частин першої та другої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

На підставі вищенаведеного правового регулювання, враховуючи надані сторонами докази, апеляційний суд погоджується з доводами скаржника у справі про те, що позивачем не виконано імперативні передумови для звернення з цим позовом про встановлення земельного сервітуту до суду, передбачені ч. ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України (недосягнення домовленості про земельний сервітут у договірному порядку), та ч. ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України (досудове звернення з пропозицією про встановлення земельного сервітуту до власника земельної ділянки).

Так у матеріалах справи наявний лист, датований 31.05.2020 (а.с.35), адресований власникам квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , Васягіни, ОСОБА_5 , та фактично направлений поштою адресату Москалюк 01.06.2020 (а.с.34) у якому зазначено про намір вирішити питання про доступ до стін квартири АДРЕСА_3 .

Однак відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, про встановлення земельного сервітуту на якій порушується питання, з 2012 року, відтак звернення з відповідними пропозиціями до попереднього власника шляхом надсилання їй відповідного поштового повідомлення, не може підтверджувати те, що відповідач була проінформована позивачем у належному порядку про намір встановити на її земельній ділянці сервітут.

При цьому сама відповідач категорично заперечує факт отримання нею листа з будь - якими пропозиціями щодо встановлення сервітуту, а також факт проведення усних перемовин з позивачкою з даного приводу.

Відповідно, позивачка при звернення з позовом до суду не довела належними та допустимими доказами наявність порушеного права, за захистом якого вона звернулася до суду з позовом.

Вказаних обставин суд першої інстанції, вирішуючи спір у справі, належним чином не врахував, що призвело до ухвалення помилкового рішення по суті спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.12.2022 у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти постанову про відмову в задоволення позовних вимог.

Таким чином подана відповідачем апеляційна скарга підлягає до задоволення.

На підставі ч.6 ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», як особу з інвалідністю ІІ групи, відповідачу за апеляційний перегляд справи слід компенсувати з державного бюджету 1318,50 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.12.2022 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 у даній справі залишити без задоволення.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок державного бюджету 1318,50 грн. судового збору, сплаченого за апеляційний перегляд справи.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 09.05.2023.

Суддя-доповідач

Судді