Номер провадження 2/754/1731/23
Справа №754/209/23
РІШЕННЯ

Іменем України

07 березня 2023 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Париста А.С.

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа - ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. До участі в справі в якості третьої особи позивачем залучено ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , право власності на вказану квартиру підтверджується договором-купівлі продажу квартири від 04.10.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., зареєстрованого в реєстрі за №1289 та витягом з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію прав власності.

На момент придбання вказаної квартири, у ній був зареєстрований продавець ОСОБА_2 , про що зазначено у абзаці 4 п.8 договору купівлі-продажу. Незважаючи на відчуження квартири, на даний час ОСОБА_2 залишається бути зареєстрованим в квартирі, хоча фактично в ній не проживає, його речі у квартирі відсутні.

ОСОБА_1 як новий власник квартири, звертався до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА із заявою про зняття місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , однак отримав усну відмову у зв`язку з тим, що з 24.02.2022 року введено воєнний стан і зняття з реєстрації місця проживання відбувається лише за рішенням суду.

На адвокатський запит щодо надання письмової відповіді з приводу звернення ОСОБА_1 про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 відповіді надано не було.

Оскільки, уклавши договір купівлі-продажу квартири, ОСОБА_2 відчужив свою квартиру на користь позивача, а тому втратив право користування цією квартирою, що являється підставою для зняття його із задекларованого/зареєстрованого місця проживання, а факт реєстрації відповідача в належній позивачу квартирі порушує його права власника даного жилого приміщення на вільне розпорядження своїм майном.

Оскільки квартира АДРЕСА_2 придбана позивачем у період перебування у шлюбі зі ОСОБА_3 , яка надавала свою згоду на її придбання, вважаю за необхідне залучити її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні позивача.

На підставі викладеного просить суд: Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні правом власності шляхом визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, розгляд справи визначено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач у судове засідання не з`вився, представником Адвокатом Кириченко Н.О. подана заява, про розгляд за їх відсутності, вимоги позову підтримуть в повному обсязі, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Третя особа - подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2022 року ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_2 , про що свідчить договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., реєстраційний номер №1289., а також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Однак, згідно договору-купівлі продажу квартири у абзаці 4 пункт 8 зазначено, що на момент укладання та нотаріального посвідчення цього договору в квартирі, що відчужується, зареєстрован: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Факт реєстрації ОСОБА_2 в належній ОСОБА_1 квартирі порушує його право власника даного жилого приміщення на вільне розпорядження майном.

Представником позивача Адвокатом Кириченко Н.О. було направлено запит від 24.11.2022 року до Центру надання адміністративних послу Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, щодо надання інформації стосовно чи було знято із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час відповіді отримано не було.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ст. 270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається Позивач ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження, оскільки наявні підстави вважати, що Позивач має перешкоди в користуванні жилим приміщенням, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 317, 316, 328,16 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР, ст.ст. 12,13,76-79,328, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКППНОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя: І.А. Галась