справа № 165/712/23
провадження №2/165/299/23
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

01 березня 2023 року м. Нововолинськ

Суддя Нововолинського міського суду Волинської області Ференс-Піжук О.Р., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Гощанський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна,-

встановив:

27.02.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Гощанський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна, який накладений на все майно позивача, що належить йому на праві приватної власності, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Свої вимоги обгрунтовує тим, що постановою державного виконавця ВДВС Гощанського районного управління юстиції від 16.10.2012 №34031743 було накладено арешт на все майно позивача та оголошено заборону на його відчуження. З отриманої на адвокатський запит інформації вбачається, що за результатами проведених виконавчих дій, державним виконавцем внесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, повторно виконавчий документ на виконання до відділу не надходив, однак зняти арешт нерухомого майна за таких обставин неможливо, оскільки справи були знищені по закінченню терміну зберігання у архіві відділу виконавчої служби.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального Кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (ч. 1 ст. 19 КАС України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної безпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст.16 ЦК України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд зняти арешт з нерухомого майна, який було накладено постановою державного виконавця Гощанського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області ЗМУМЮ (м. Львів).

Однак, позивач пред`явив позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування, розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачається інша форма звернення та порядок вирішення.

Відповідно до абз. 5 п.1 та 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 "Про судову практику у справах про зняття арешту з майна" на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року №6 судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розд.VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) вчиняла відповідні дії, оскільки виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №204/2494/20 від 28 жовтня 2020 року.

До того ж скарга на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця - це особлива форма звернення до суду, яка регламентована Розділом VII ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень.

Чинне законодавство України передбачає широке коло можливостей впливу на хід виконавчого провадження, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців регламентується як Законом України "Про виконавче провадження" так і відповідними положеннями процесуальних кодексів які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року в справі №712/12136/18 викладено правовий висновок про те, що боржник, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої ст.255 ЦПК України.

Оскільки арешт на належне позивачу нерухоме майно був накладений в рамках виконавчого провадження з виконання вимог ТзОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" по сплаті заборгованості, відтак вимоги ОСОБА_1 підлягають розгляду в порядку глави VII ЦПК України, тому, з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.186 КПК України, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись ст.186, ст. 260 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Гощанський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна.

На ухвалу може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду через Нововолинський міський суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали суду.

Суддя О.Р. Ференс-Піжук