Провадження № 2/361/784/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретарів ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Броварської районної державної адміністрації Київської області (відділ соціального захисту населення управління соціального захисту населення), третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про встановлення юридичного факту, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
22 листопада 2021 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просив суд встановити юридичний факт його перебування у складі формувань Цивільної оборони в момент отримання захворювання, при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, що призвело до інвалідності;визнати протиправними дії посадових та службових осіб відділу соціального захисту населення управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови громадянину ОСОБА_3 у видачі посвідчення інваліда війни, відповідно до п. 9 ч.2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;зобов`язати посадових та службових осіб соціального захисту населення управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області надати громадянину 20.12.1958 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 статус інваліда війни на підставі поданих документів відповідно до п.9 ч. 2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та видати посвідчення відповідного зразка та нагрудний знак.
Позов обґрунтовував тим, що йому необхідно надати статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та видати посвідчення інваліда війни виходячи наступного.
Позивач зазначив, що він у період з травня 1986 року та серпня -вересня 1986 року перебував у складі формування Цивільної оборони і брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Тобто був залучений до ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС будучи водієм Згурівського ремонтно-транспортного підприємства, і перебуваючи у складі формування цивільної оборони на вказаному підприємстві.
Зазначений факт підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1) серія НОМЕР_2 виданим 28 лютого 2020 року.
Внаслідок проведення робіт по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи ним отримано захворювання на дифузну неходжкінську периферичну Т-клітинну лімфому, ст. ІІІ-В, не специфіковану з ураженням піднебінних мигдаликів, периферичних медіастальних, абдомінальних, тазових лімфовузлів, що підтверджується експертним висновком центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 20.12.2019 року № 7925.
Також довідкою обласної спеціалізованої МСЕК № 0092332 від 30.01.2020 року про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, визначеноступінь втрати професійної здатності на 80%. Внаслідок чого, довідкою обласної спеціалізованої МСЕК серії AB № 0092332 від 30.01.2020 року йому встановлено ІІ-гу групу інвалідності з 29.01.2020 року. На підставі вказаної довідки видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 від 24.04.2020 року, із вказанням виду пенсії: по інвалідності II група. Інвалідність ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС.
Позивач зазначив, що він звернувся до відповідача з письмовою заявою про встановлення статусу інваліда війни на підставі поданих документів, які належним чином підтверджують участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.
Однак, відповідачем листом № 318 від 03.08.2021 року було відмовлено у встановленні статусу інваліда війни мотивуючи свою відмову тим, що їм нібито необхідно надати документ, який би підтверджував його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме у складі формувань Цивільної оборони. В свою чергу Департаментом цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації листом від 07.07.2021 року №01.1-15/1168 вказано, що розпорядчі документи, з питань цивільної оборони не відносилися до основної діяльності підприємств, установ організацій, тому були знищені через 3-5 років після закінчення їх терміну дії.
Зазначену позицію відповідача щодо обов`язковості надання документу який би підтверджував залучення його до ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань цивільної оборони, позивач вважає протиправною.
Позивач зазначає, що оцінюючи в сукупності наявні по справі докази, враховуючи, що факт перебування його в складі структурного підрозділу цивільної оборони в момент отримання захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що призвело до інвалідності є дійсним і повністю підтвердженим, в тому числі належними доказами, вважає, що суд повинен прийняти рішення яким зобов`язати Відділ соціального захисту населення управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області надати громадянину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус інваліда війни та видати посвідчення відповідного зразка та нагрудний знак.
Крім того, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони у квітні 1986 року, інвалідність яких пов`язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.
Слід врахувати, що позивач став інвалідом внаслідок захворювань, пов`язаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, що підтверджується експертним висновком центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 20.12.2019 року № 7925, довідкою обласної спеціалізованої МСЕК №0092332 від 30.01.2020 року про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, визначено ступінь втрати професійної здатності на 80%, та довідкою обласної деталізованої МСЕК серії АВ № 0092332 від 30.01.2020 року про встановлення позивачу ІІ групи інвалідності з 29.01.2020 року.
Таким чином, наведені вище факти та норми чинного законодавства вказують, що до Згурівського підрозділу соціального захисту населення управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області були подані всі необхідні документи на підтвердження того, що позивач брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони та отримав інвалідність внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, тому має право на встановлення статусу інваліда війни із видачею відповідного посвідчення та нагрудного знаку.
Позивач вказує на те, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , були відкомандировані разом з позивачем в складі підрозділу Цивільної оборони створеної при Згурівському РТП 11 квітня 1986 року для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Свідок ОСОБА_6 був начальником штабу Цивільної оборони Згурівського РТП, і координував відправлення учасників структурного підрозділу цивільної оборони Згурівської РТП для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому вказані вище свідки можуть повідомити факти та обставини необхідні для встановлення істини у справі, а також інші дані та факти які стосуються предмету доказування у даній цивільній справі.
23 листопада 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 09 березня 2022 року.
08 лютого 2021 року позивач у своїй заяві уточнив позовні вимоги та просив суд:

- встановити юридичний факт перебування його у складі формувань Цивільної оборони в момент отримання захворювання, при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, що призвело до інвалідності;
- визнати незаконними дії посадових та службових осіб відділу соціального захисту населення управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови громадянину ОСОБА_3 у видачі посвідчення інваліда війни, відповідно до п. 9 ч.2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;
- зобов`язати посадових та службових осіб соціального захисту населення управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області надати громадянину 20.12.1958 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 статус інваліда війни на підставі поданих документів відповідно до п.9 ч. 2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та видати посвідчення відповідного зразка та нагрудний знак.
22 лютого 2022 року представник відповідача направив до суду відзив на позов у якому просив суд в задоволені позову відмовити.

У відзиві зазначив, що позивач перебуває на обліку в Згурівському підрозділі соціального захисту населення управління соціального захисту населення Броварської райдержадміністрації (далі - Підрозділ), як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, особа з інвалідністю 2 групи та користується пільгами згідно Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
26.07.2021 року у підрозділі зареєстровано заяву ОСОБА_3 з пакетом копій документів щодо встановлення йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.
Листом від 03.08.2021 № 318 підрозділ повідомив позивача про відмову у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 3551-XII від 22.10.1993 до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно пункту 9 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни згідно пункту 9 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту є наявність у особи інвалідності, отриманої внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше ЗО календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючивійськовослужбовців, працівники державних, громадських, іншихпідприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчоїпідпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 9 Закону України Про Цивільну оборону України було визначено, що силами цивільної оборони є її війська, спеціалізовані та невоєнізовані формування, комплектування яких здійснюється на підставі Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу, а також за контрактом.
Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.
Однак, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.
Участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків при виконанні трудових обов`язків підтверджується посвідченням громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та довідкою МСЕК.
Таким чином, свідчення позивача, який виконуючи свої трудові обов`язки, начебто був задіяний у виконанні робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони суперечить один одному та не підтверджується наданими документами.
Зазначені обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Водночас для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони. Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізованіформування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.
Так, листом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 14 серпня 2006 року №04-9494/281 повідомлено, що у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь три зведені загони Цивільної оборони (далі - ЦО), а саме: Київської, Житомирської та Чернігівської областей, Хімволокно. Також, до складу формувань ЦО входив особовий склад штабів ЦО, який направлявся до складу оперативних груп ЦО України (м. Чорнобиль) та ЦО Київської області (м. Іванків). Відповідні документи щодо залучення зазначеної категорії осіб до формувань ЦО зберігаються в архіві Міністерства або архівах обласних державних адміністрацій. У зв`язку з тим, що План Цивільної оборони в період аварії на ЧАЕС не вводився (не було відповідного доручення Уряду СРСР) працівники, які залучалися до ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від інших міністерств і відомств і стали інвалідами, внаслідок пов`язаних з цим захворювань, не можуть бути віднесені до осіб, що підпадають під дію вимог частини другої пункту 9 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, соціальний захист зазначеної категорії осіб здійснюються на загальних підставах відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи.
В листі Міністерства праці та соціальної політики України від 08 грудня 2006 року №839/014/91-06 зазначено, що підставою для встановлення статусу інваліда війни ліквідаторам наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є довідки, в яких вказано, що особа приймала участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань ЦО, а саме: Київської, Житомирської або Чернігівської областей, які були сформовані на базі об`єднань Хімволокно. До складу формувань ЦО входив особовий склад штабів ЦО, який направлявся до складу оперативних груп ЦО України (м. Чорнобиль) та ЦО Київської області (м. Іванків).
Отже, для визначення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ліквідаторам наслідків аварії на Чорнобильській АЕС слід надати довідку, яка є витягом з розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області про те, що громадянин був залучений до складу зведеного загону ЦО Київської області.
Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 травня 2018 року по справі № 279/12162/15-а, від 07 червня 2018 року по справі № 377/797/17, від 11 жовтня 2018 року по справі № 674/1239/17.
Таким чином, надані позивачем документи не підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі Формувань Цивільної оборони, що є обов`язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення для даної категорії осіб. Ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України Про статусветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Отже, представник управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації зазначив, що відмовляючи позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни і видачі відповідного посвідчення, діяв відповідно до своїх повноважень та згідно з чинним законодавством України.
В судовому засіданні позивач, допитаний як свідок, суду пояснив, що він із травня 1980 року почав працювати у Згурівському відділі Сільхозтехніка водієм, надалі воно було ліквідовано, та на його базі сформовано Згурівське ремонтно-транспортне підприємство. Позивач зазначив, що у них на підприємстві було сформований штаб Цивільної оборони до якого за бажанням були записані працівники підприємства. Він також записався в штаб і в певні дні вони збирались для проведення занять, ОСОБА_6 - начальник штабу проводив роз`яснювальну роботу в разі виникнення непередбачуваних аварій. До цього штабу також були записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

У травні 1986 року після аварії на Чорнобильській АЕС водіїв зібрали на підприємстві, і саме начальник штабу Цивільної оборони, направив їх до Чорнобильської зони для ліквідації наслідків катастрофи. Їх було близько 8 осіб. Всі водії були на різних автомобілях, які були вистроєні у колону. Кожному водію видавалась командировка, талони.

Перший його виїзд був у травні 1986 року, чітко днів він не пам`ятає, але це були десь 12-15 травня 1986 року, а у вересні 1986 року вони евакуювали населення із с. Іллінці. У с.Іллінці він їздив по 5-6 рейсів. Пам`ятає, що їздили вони у совхоз Радівка, с. Варовичі, с.Буда Варовичі.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснення надав аналогічні змісту позовної заяви та просив позов задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином пвідомлений.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що на території автопарку у смт.Згурівка був сформований штаб Цивільної оборони. Було спеціально відведене приміщення із кабінетами. Із кожної служби міста, які були на той час у смт. Згурівка, було записано до штабу ЦО по декілька людей. У складі штабу також перебував і ОСОБА_3 . У певні визначені дні вони проводили збори, з ними проводились роз`яснювальні роботи, із військомату приїжджали надавали роз`яснення на випадок надзвичайно ситуації. Свідок зазначив, що він добре із 1980 року знає ОСОБА_3 оскільки вони працювали на одному підприємстві. У травні 1986 року після вибуху на ЧАЕС на підприємство поступила команда виділить декілька автомобілів та направити в Чорнобильську зону для ліквідації аварії на ЧАЕС. Були зібрані водії, виписані путівки, командировочні листи, заведена книга наказів, як по підприємству, так і по штабу Цивільної Оборони. Було створено близько 10 колон автомобілів. Він пам`ятає, що перший раз водії в тому числі і ОСОБА_3 були направлені до Чорнобильської зони у травні 1986 року, надалі вже чітко не пам`ятає, але це були літні місяці. Через п`ять років від аварії весь сформований архів був вивезений із підприємства и по сьогодні ніхто не знає де зникла документація.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він разом із ОСОБА_3 працював у Згурівському відділі Сільхозтехніка, водієм. За місцем роботи в них був сформований штаб Цивільної оборони, від кожного підприємства були записані декілька осіб, в тому числі був він та ОСОБА_3 . Проводив зайняття начальник колони ОСОБА_6 . Після аварії на ЧАЕС на початку травня 1986 року їх зібрали на роботі та почали готувати до направлення у Чорнобильську зону. Було сформовано декілька колон автомобілів, надані направлення, маршрутні листи. Вони їздили до АДРЕСА_1 . Возили пісок, щебінь, будівельний матеріал. Зранку виїжджала колона, потім роз`їжджалися кожен за своїм направленням, ввечері всі повертались на базу. Перший раз вони їздили у травні 1986 року разом із ОСОБА_3 , потім і він, і ОСОБА_3 ще по два рази їздили повторно літом, але не попадали у одні й ті самі дні.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він із ОСОБА_3 на початку травня 1986 року був направлений на вантажних автомобілях до Чорнобильської зони для надання допомоги населенню по евакуації. Йому запам`ятався один епізод коли він заблукав і виїхати йому із населеного пункту Варовичі допоміг ОСОБА_3 . Свідок пояснив, що він пару днів приймав участь у евакуації, а далі був направлений у інше місце, а хлопці в тому числі ОСОБА_3 ще залишались. Щоб виїхати із АТП їм видавали путівки, командировочні листи талони отримували у начальника колони.

Суд, вислухавши представника позивача, позивача допитаного як свідка, свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази у справі, встановив обставини у справі та виниклі правовідносини, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, 27 травня 1980 року ОСОБА_3 був зарахований до Згурівського відділення Сільхозтехніки водієм ІІ класу наказом № 73 від 27 травня 1980 року.

01.04.1986 року відповідно до Постанови Ради Міністерства УРСР від 27.12.1985 року за № 463, Згурівського відділення Сільхозтехніки було ліквідовано та створено Згурівське ремонтно-транспортне підприємство, наказ № 1-К від 27.03.1986 року. (а.с. 10-11)

01.04.1986 року ОСОБА_3 переведений в АТП підприємства водієм першого класу.

24.04.2020 року ОСОБА_3 видано пенсійне посвідчення за № НОМЕР_1 по інвалідності 2 групи, інвалідність ліквідатора наслідків на ЧАЕС, довічно. (а.с. 12)

Також, ОСОБА_3 має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС у 1986 році (категорія 1), серія НОМЕР_2 видане 28.02.2020 року. (а.с. 13)

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої комісії на засіданні № 72 від 17 грудня 2019 року, зроблений висновок, що захворювання ОСОБА_3 пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аваріях на ЧАЕС. (а.с.14)

30.01.2020 року ОСОБА_3 видана довідка до акту огляду МСЕК серії АВ № 0092332 про те, що він має другу групу інвалідності з 29.01.2020 року довічно. (а.с. 15)

Із акту від 18 грудня 1990 року затвердженого загальними зборами робітників РТП, протокол № 9 від 18.12.1990 року, вбачається, що він був складений про те, що згідно із розпорядженням Київського облвиконкому в травні 1986 року та послідуючі місяці Згурівським ремонтно-транспортним підприємством направлялись колони автомашин для перевезення різних вантажів із Чорнобильського району, а саме: скот, техніка, силос, будівельні вантажі, населення із зони відчуження. У зв`язку із тим, що дорожні листи, товаротранспортні накладні, командировочні посвідчення не зберіглися в архівах підприємства, а лише відомості про заробітні плати, де зазначені кількість днів і сума, зі слів старших колони і водіїв, встановлено, що ОСОБА_3 перебував у населених пунктах Варовичі, Стечанка чотири дні.

Як вбачається із наказу по Згурівському ремонтно-транспортному підприємству за №12-К від 11 квітня 1986 року, при Згурівському ремонтно-транспортному підприємстві було створено формування Цивільної оборони, начальником служби ЦО РТП обраний ОСОБА_7 , начальником штаба формування ЦО РТП обраний ОСОБА_6 , командиром звена формування ЦО РТП обраний ОСОБА_8 та командиром звена формування ЦО РТП обраний ОСОБА_9 (а.с.19)

Листом № 318 від 03.08.2021 року ОСОБА_3 було відмовлено у встановленні статусу інваліда війни мотивуючи свою відмову тим, що їм нібито необхідно надати документ, який би підтверджував його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань цивільної оборони. В свою чергу Департаментом цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації листом від 07.07.2021 року №01.1-15/1168 вказано, що розпорядчі документи, з питань цивільної оборони не відносилися до основної діяльності підприємств, установ організацій, тому були знищені через 3-5 років після закінчення їх терміну дії.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених (стаття 13 ЦПК України) вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
Відповідно до ст. 10 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно - правових актів з питань Цивільної оборони, зокрема, - Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого 18.03.1976 року Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111 та Положення про невоєнізовані формування Цивільної оборони та норми оснащення їх матеріально-технічними засобами, яке введено в дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР, в кожному міністерстві, відомстві або іншому центральному органі виконавчої влади, а також на підприємствах, в установах та організаціях за територіально - виробничим принципом створювались система, служби та формування Цивільної оборони. Формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно- правових актів з питань Цивільної оборони, зокрема - Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого 18.03.1976 року Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111, та Положення про невоєнізовані формування Цивільної оборони та норми оснащення їх матеріально-технічними засобами, яке введено в дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР - заступника Міністра оборони СРСР від 06.07.1975 року №90, в кожному міністерстві, відомстві або іншому центральному органі виконавчої влади, а також на підприємствах, в установах та організаціях за територіально - виробничим принципом в усіх населених пунктах та всіх об`єктах народного господарства, створювались система, служби та формування Цивільної оборони. До складу невоєнізованих формувань Цивільної оборони зараховуються в обов`язковому порядку громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років та жінки від 16 до 55 років, за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Таким чином, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони у травні 1986 року, інвалідність яких пов`язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Крім того, відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією Чорнобильської катастрофи.

Підставами для визнання особи інвалідом війни є наявність двох складових умов: 1) особа повинна бути залучена до складу формувань цивільної оборони; 2) особі повинен бути встановлений статус особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, факт участі та виконання ОСОБА_3 заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань цивільної оборони в період з 12 травня 1986 року по 15 травня 1986 року, та у вересні 1986 рокудоведено зібраними по справі доказами.

Підтвердження вказаного факту необхідно заявнику для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Відповідно до ч.2 п.5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_3 є підставними та обґрунтованими, а тому є такими, що підлягають задоволенню в частині встановлення юридичного факту.

Щодо визнання незаконними дії посадових та службових осіб відділу соціального захисту населення управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови громадянину ОСОБА_3 у видачі посвідчення інваліда війни, відповідно до п. 9 ч.2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а також зобов`язання посадових та службових осіб соціального захисту населення управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області надати ОСОБА_3 статус інваліда війни на підставі поданих документів відповідно до п.9 ч. 2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та видати посвідчення відповідного зразка та нагрудний знак, слід зазначити наступне.
Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них (далі - Закон).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону, до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи (частину другу статті 7 доповнено пунктом 9 згідно із Законом № 1770-IV від 15.06.2004).

Приписи ст. 18 вказаного Закону визначають, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Згідно з п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.05.1994 № 302 (далі - Положення № 302 в редакції на момент звернення із заявою про встановлення відповідного статусу), посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

В абз. 2 п. 7 Положення № 302 закріплено, що "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина. Пунктом 10 Положення № 302 передбачено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни згідно з п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону, є наявність в особи сукупності таких обов`язкових умов: залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Наведений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною, зокрема, у постановах від 27.02.2019 у справі №818/26/18 та № 149/3307/16-а, від 20.02.2019 у справі № 817/237/18, від 13.02.2019 у справі № 676/1827/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим Наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 06.06.1975 року № 90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим Постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 року №1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Оскільки судомвстановлені вище обставини прийняття ОСОБА_3 участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, вказують на те, що на нього поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Водночас, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної також й у постановах від 10.10.2019 у справі № 810/4584/18, від 19.09.2019 у справі №756/8323/16, від 26.02.2020 у справі № 377/196/17 для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону, окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 377/196/17, це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим Постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим Наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Наявні в матеріалах справи докази беззаперечно підтверджують факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків.

Водночас, дані обставини, свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В свою чергу для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни (з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону), окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Разом з тим, матеріали справи містять докази, що підтверджено і свідками у судовому засіданні, про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни за правилами п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині зобов`язати Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області надати ОСОБА_3 статус інваліда війни відповідно до п.9 ч. 2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та видати відповідне посвідчення.
Що стосується визнання незаконними дії посадових та службових осіб відділу соціального захисту населення управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови громадянину ОСОБА_3 у видачі посвідчення інваліда війни, відповідно до п. 9 ч.2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, суд в цій частині позовних вимог відмовляє, оскільки в судовому засіданні не доведено та не надано доказів вчинення незаконних дій, а посадові та службові особи діяли у спосіб передбачений законом щодо розгляду заяви ОСОБА_3 .
Керуючись ст. ст. 76-83, 265, 268, 273 ЦПК України, суд-
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.

Встановити юридичний факт перебування ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у складі формувань Цивільної оборони в період з 12 травня 1986 року по 15 травня 1986 року, у вересні 1986 року для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Зобов`язати Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області надати ОСОБА_3 статус інваліда війни відповідно до п.9 ч. 2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та видати відповідне посвідчення.
В іншій частині позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.