Провадження № 2/643/420/23
13.03.2023 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Афанасьєва В.О., за участю секретаря судового засідання Мітягіна К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 30 серпня 2003 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 962.
Позивач вказує, що сімейне життя та спільне проживання між сторонами припинилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Як вказує позивач, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливо, сім`я остаточно розпалася.
Від шлюбу у сторін є неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 Харківського міського управління юстиції, складено актовий запис про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі вищевикладеного, просить суд розірвати між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30.08.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції, актовий запис № 962.
Згідно автоматичного розподілу справи між суддями від 30.12.2022 року зазначена цивільна справа передана для розгляду судді Афанасьєву В.О.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02.01.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, передано на розгляд до Московського районного суду м. Харкова за підсудністю.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2023 року, цивільну справу передано в провадження судді Афанасьєва В.О.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час розгляду справи повідомлена належним чином. 13.03.2023 року представник позивача ОСОБА_4 надала до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без участі позивача та представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомляв.
Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно із положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.
Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.
Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 30.08.2003 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 962. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка « ОСОБА_6 », дружини « ОСОБА_6 ».
Від шлюбу у сторін є неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 Харківського міського управління юстиції, складено актовий запис про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як зазначено позивачем, шлюбні стосунки між ними припинені, внаслідок чого, позивач вважає, що спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливими та суперечить її інтересам.
Враховуючи викладене, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.
Оскільки, як встановлено судом, примирення між сторонами не можливе, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами, а тому позов підлягає задоволенню.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст. ст. 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 110, 112, 113 СК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, задовольнити.
Шлюб, укладений 30 серпня 2003 року та зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції, що підтверджується актовим записом № 962, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомо) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_8 ».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення.

Суддя В.О. Афанасьєв