Справа № 489/1200/23
Провадження № 2-о/489/66/23
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Сухно А.В.,

за участі:

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

встановив:

В березні 2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті його двоюрідного брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Херсон Херсонської області.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території у м. Херсон Херсонської області помер його двоюрідний брат, про що зазначено в довідці про поховання.

Оскільки смерть чоловіка настала на тимчасово окупованій території, заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про його смерть, яке необхідне для реалізації в майбутньому його спадкових прав.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.03.2023 відкрито провадження у цивільній справі в порядку окремого провадження, призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 22.03.2023 заяву ОСОБА_1 в частині вимог про встановлення факту родинних відносин між ним та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без розгляду.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги в частині визнання факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, підтримав в повному обсязі. Пояснив, що не зміг отримати навіть свідоцтво про смерть свого померлого родича ОСОБА_2 в окупованому на той час місті Хесроні, оскільки не зміг підтвердити факт родинних відносин. Про смерть брата дізнався від його сусідів в серпні 2022 року, коли приїхав до місця проживання ОСОБА_2 щоб його навістити. Потім звернувся до судмедексперта та КП «Ритуальна служба міста Херсона» у м. Херсоні щоб підтвердити інформацію від сусідів, на що отримав документи, що долучені ним до заяви. При цьому, померлому на час смерті було близько 70 років, хоч у документах зазначено 50 років, бо він є його старшим братом в народився в 50-х роках минулого строріччя.

Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього 22.03.2023 на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу, заперечення щодо задоволення заяви відсутні.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини, приходить до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Херсон Херсонської області помер ОСОБА_2 у віці 50 років, який зі слів заявника народився у м. Херсоні, точна дата його народження не встановлена, що підтверджується довідкою КП «Ритуальна служба міста Херсона», а також копією «Акта передачи трупов для захоронения лиц без определенного места жительства и неизвестных лиц из бюро судебно-медицинской экспертизы».

Із заяви вбачається, що встановлення юридичного факту смерті двоюрідного брата заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть та подальшого оформлення його спадкових прав.

Із змісту статті 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

За положеннями статті 317 ЦПК України Заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Згідно з роз`ясненнями Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 985/0/208-21 від 22.04.2021 року при зверненні до суду осіб із заявами про встановлення факту смерті або народження на тимчасово окупованій території України не вимагається подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів.

Місто Херсон Херсонської області на час смерті ОСОБА_2 було тимчасово окупованою територією України відповідно до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасової окупації, оточенні станом на 01.07.2022 згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року № 75.

Враховуючи наведене та надані заявником докази на підтвердження смерті його родича, суд приходить до висновку, що факт смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Херсон Херсонської області, яке на час його смерті мало статус тимчасово окупованої території України, є доведеним та підлягає встановленню, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 259, 263-265, 315, 317, 319 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , громадянин України, який народився у Херсонській області, точні дата та місце його народження не встановлені, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України у м. Херсон Херсонської області.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 22.03.2023.

Суддя Г.А. Микульшина