Номер провадження: 22-ц/813/4665/23
Справа № 946/4445/20
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі

головуючого Воронцової Л.П.,

суддів: Базіль Л.В., Кутурланової О.В.,

за участю секретаря Кузьміч Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Гортолум Вікторії Сергіївни, яка діє від імені Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив

У липні 2020 року позивач АТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з вказаним позовом, який мотивувало тим, що 21 листопада 2017 року з відповідачем було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). З урахуванням вказаного відповідачеві надано кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії на його картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 15000 грн. на строк 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 38% річних та сплачується щомісячно.

Відповідач отримав кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії на платіжну картку, але порушення відповідачем умов договору щодо повернення кредиту та сплати процентів призвело до виникнення заборгованості станом на 20 лютого 2020 року, яка складає 28968,52 грн.: 13244,45 грн. - основний борг по кредиту; 8978,13 грн. - проценти за користування кредитом; 23,38 грн. - комісія; 2855,75 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 2413,00 грн. - пеня а несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 362,56 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 287,37 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 449,53 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу кредиту; 354,38 грн. - втрата від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. З урахуванням вказаного просить стягнути з відповідача вказану суму, а також судовий збір 2102,00 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг по кредиту та судовий збір, що складає 15346,45 грн.

26 грудня 2022року, не погоджуючись із рішенням суду, АТ «Державний ощадний банк України», засобами поштового зв`язку направило до суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити у цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Доводи апеляційної скарги скаржник обґрунтував тим, що:

- висновок суду про ненадання позивачем доказів погодження сторонами розміру процентів за користування кредитними коштами, розміру щомісячних платежів та строку їх внесення, порядку нарахування пені, розміру штрафів є безпідставним та спростовується наданими позивачем доказами;

- відповідно до положень ст. 625 ЦК України, відповідач несе відповідальність перед кредитодавцем за порушення грошового забов`язання.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Справа переглядається апеляційним судом у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, комісії, пені, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів за користування кредитом, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу кредиту та погашення процентів за користування кредитом.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалюючи у даній справі рішення про часткову відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відсутності належних, допустимих та достатніх доказів того, що сторонами було погоджено розмір пені, оскільки пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо непогодження сторонами розміру процентної ставки за користування кредитом, комісії, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів за користування кредитом, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу кредиту та погашення процентів за користування кредитом.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду в оскаржуваній частині частково не відповідає.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до укладеного з АТ «Державний ощадний банк України» 21 листопада 2017 року договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) отримав кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії на його картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 15000 грн. на строк 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк (а.с. 15).

Як вбачається з наявної у матеріалах справи заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту), підписаної відповідачем 21.11.2017 року, сторони погодили істотні умови договору, а саме -розмір процентів за користування кредитом - 38% річних, комісійну винагороду за зняття готівкових коштів, наданих в кредит 3,5% (а.с.14).

АТ «Державний ощадний банк України» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості, та, на переконання апеляційного суду, є підставою для стягнення заборгованості з їх сплати, що утворилась у ОСОБА_1 (а.с. 16-17).

Щодо підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України, апеляційний суд виходить з наступного.

Зі змісту ст. 601, 611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов`язання його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачені нею індекс інфляції та проценти є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Зокрема, проценти від простроченої суми зобов`язання забезпечують захист майнового інтересу кредитора, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За наявності простроченої заборгованості по кредиту та відсоткам у позивача виникло право вимагати сплати процентів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та з цих підстав заявляти позовні вимоги.

Слід враховувати, що, попри подібність правової природи п. 3 ст. 549 ЦК України (щодо сплати пені) та ст. 625 ЦК України (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, ці правові норми є різними за своє правовою природою.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.6.7. заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) клієнт забовтується здійснювати часткове повернення Кредиту в розмірі мінімального платежу, розмір якого встановлено Договором

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 порушив умови договору та не здійснював своєчасне повернення Кредиту (в тому числі сплати суми обов`язкового щомісячного платежу), сплати процентів за користування ним та інших платежів, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 28968,52 грн. за Договором про споживчий кредит від 21.11.2017 року.

Оскільки відповідач має перед позивачем невиконані належним чином зобов`язання з повернення суми основної заборгованості по кредиту та суми процентів за користування кредитом, позивач має право на підставі ст. ст. 526, 530, 612, 625 ЦК України на нарахування 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу та втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 порушив умови Договору щодо своєчасного повернення кредиту, йому було нараховано 362,56 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 287,37 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 449,53 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу кредиту; 354,38 грн. - втрата від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, які є непогашеними, що за таких обставин свідчить про те, що права позивача є порушеними та підлягають захисту.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із доводами скаржника про факт погодження ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України» розміру пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту).

Дійсно, з наявного у матеріалах справи паспорту споживчого кредиту вбачається, що сторонами було погоджено розмір пені (а.с.21), разом з тим, виходячи зі змісту Паспорту, викладена у ньому інформація, в т.ч. щодо розміру пені, зберігає чинність та є актуальною до 21 листопада 2021 року.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

Жодних заперечень стосовно наданого Банком розрахунку, оплатності договору ОСОБА_1 ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надавав. Спростування ж наданих позивачем доказів є процесуальним обов`язком саме відповідача, а не суду (постанова ВС від 02.12.2020 року справа №284/157/20-ц).

Таким чином, посилання суду першої інстанції на зразкову справу та відсутність підстав вважати, що суттєві умови були узгоджені сторонами в цій справі є помилковими.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує у оскаржуваній частині та ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за відсотками, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, втратами від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу кредиту та втратами від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Згідно ч.8, ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Статтею 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Зважаючи, що ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні при зверненні до суду із апеляційною скаргою, скаржником не надавалось суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які воно понесло і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення із відповідача судового збору, пропорційно до задоволеної апеляційним судом частини позовних вимог, сплаченого за подання апеляційної скарги, у розмірі 2 096,62 (3 153*66,5%) грн.та судового збору, сплаченої позивачем, за подачу позовної заяви у розмірі 1 719,69 грн. (2101*81%)

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, втратами від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу кредиту та втратами від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом та стягнутої суми судового збору та ухвалити нове рішення у зазначеній частині.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (вул. Базарна, 17, м. Одеса, 65014, , IBAN НОМЕР_3 , МФО 328845) 10 455 (десять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) грн.. 35 (тридцять п`ять) коп., з яких: 8 978,13 грн. - проценти за користування кредитом; 23,38 грн. - комісія; 362,56 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 287,37 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 449,53 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу кредиту; 354,38 грн. - втрата від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (код ) в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (вул. Базарна, 17, м. Одеса, 65014, код ЄДРПОУ 09328601, IBAN НОМЕР_3 , МФО 328845) судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 719 (одна тисяча сімсот дев`ятнадцять) 69 (шістдесят дев`ять) коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» ((вул. Базарна, 17, м. Одеса, 65014, , IBAN НОМЕР_3 , МФО 328845) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 096 (дві тисячі дев`яносто шість) грн. 62 (шістдесят дві) коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді : Л.В. Базіль

О.В. Кутурланова