Справа № 348/1057/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/311/23
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Барков
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Мельник О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Мусійченка Данила Леонідовича на рішення Надвірнянського районного суду від 01 грудня 2022 року в складі судді Грещука Р. П., ухвалене в м. Надвірній Івано-Франківської області, повний текст якого складено 23 грудня 2022 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суді із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов обґрунтовано тим, відповідно до умов кредитного договору № 379К, укладеного 30 січня 2008 року між банком та ОСОБА_1 , позичальник отримав кредит у розмірі 250 000,00 доларів США на строк до 10 січня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачі 31 січня 2008 року уклали договір іпотеки №379К, згідно з умовами якого іпотекодавці надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: приміщення, загальною площею 632,29 кв.м та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також приміщення, загальною площею 33,5 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . У порушення вимог закону та умов договору позичальник належним чином не виконував свої зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 21 квітня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 956 923,07 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 379 К від 30 січня 2008 року в розмірі 956 923,07 доларів США, що за курсом 22,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21 квітня 2015 року складає 21 291 538,22 грн. звернути стягнення на:

- приміщення, загальною площею 632,20 кв.м та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №379К від 31 січня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме 723 377,00 грн., будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки;

- приміщення загальною площею 33,5 кв.м та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №379К від 31 січня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме 49 613,00 гривень, будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Заочним рішенням Надвірнянського районного суду від 30 липня 2015 року позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 379К від 30 січня 2008 року в розмірі 956 923,07 доларів США, що за курсом 22,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21 квітня 2015 року складає 21 291 538,22 грн. звернуто стягнення на: приміщення, загальною площею 632,20 кв.м та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №379К від 31 січня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме 723 377,00 грн., будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; а також приміщення загальною площею 33,5 кв.м та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №379К від 31 січня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме 49 613,00 гривень, будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 09 грудня 2015 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

У липні та листопаді 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» подало уточненні позовні заяви в прийнятті яких ухвалою Надвірнянського районного суду від 30 листопада 2022 року відмовлено.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав як іпотекодержателя.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Мусійченко Д. Л., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Надвірнянського районного суду від 01 грудня 2022 року з урахуванням ухвали Надвірнянського районного суду від 30 листопада 2022 року про відмову у прийнятті уточнених позовних заяв, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно поновив пропущений процесуальний строк та скасував заочне рішення, яке набрало законної сили, чим порушив принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності судового рішення, що свідчить про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Також вказує, що після поновлення провадження у справі суд не вирішив питання про те, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) має розглядатися справа, та не призначив у справі підготовче засідання. Непризначення судом підготовчого засідання, незважаючи на те, що за період зупинення провадження змінилась як процесуальні норми законодавства, так і судова практика у подібних правовідносинах, позбавило позивача права своєчасно подати заяву про зміну предмета позову, зокрема, про зміну способу звернення стягнення. Вважає, що відмовляючи у прийнятті уточнених позовних заяв, суд допустив надмірний формалізм, а також порушив принцип рівності сторін, поставивши позивача у завідомо програшне процесуальне становище, та надавши необґрунтовану перевагу іншому учаснику судового процесу відповідачу.

Крім того зазначає, що посилаючись на неправильний (позасудовий) спосіб захисту суд зробив висновок про те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2009 року із відповідачів достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором № 379К від 30 січня 2008 року, що свідчить про зміну строку виконання основного зобов`язання. Також суд послався на статтю 61 Конституції України. На думку апелянта, такі висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та нормам законодавства, оскільки звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості жодним чином не обмежує право позивача звернутися до суду з іншими способом захисту та не свідчить про притягнення до подвійної відповідальності. Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки.

Помилковим, вважає, і висновок суду про те, що позивач мав право нараховувати платежі за кредитним договором, в тому числі проценти після звернення до суду з позовом у 2009 році.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року задоволено клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Хрущ О. В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Капака В. І. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщені Надвірнянського районного суду.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк» адвоката Хрущ О. В., яка просила скаргу задовольнити, пояснення представника відповідачки адвоката Капака В. І., який просив залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за № 379К, згідно якого останній отримав кредит в сумі 250 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10 січня 2018 року (т.1 а.с. 16-18).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 31 січня 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно: приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », площею 632,20 м2 та земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_2 . Також, згідно договору іпотеки, ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно - приміщення торгового павільйону цегляного, зазначеного в плані «А», загальною площею 33,5 м2 та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.20-22).

Згідно з п. 25 договору про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 19.6., 19.8.1., 19.8.2, 19.8.3, 19.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Відповідно до п. 29 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця; продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, у тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість позичальника за вказаним кредитним договором станом на 21 квітня 2015 року становила 956 923,07 доларів США.

Звертаючись до суду із позовом у 2015 році ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, вимога АТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки в цій справі не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки(статті 12 і 33 Закону України «Про іпотеку»).

Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону країни «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

У справі, яка є предметом перегляду, встановлено, що у пункті 29 договору іпотеки від 31 січня 2008 року сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом: переходу предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя; або продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, у тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19.

З урахуванням того, що сторони договору іпотеки передбачили спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі, то позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу АТ «КБ «Приватбанк» з укладенням договору купівлі-продажу від імені відповідача, є неналежним способом захисту, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

03 грудня 2015 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про скасування заочного рішення від 30 липня 2015 року та ухвалою суду від 09 грудня 2015 року цю заяву було задоволено, заочне рішення скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку на 23 грудня 2015 року.

Згідно із ч. 2 ст. 228 ЦПК України (в редакції, чинній на 09 грудня 2015 року) заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Як вбачається з матеріалів справи, копію заочного рішення було надіслано ОСОБА_1 17 листопада 2015 року (т. 1 а.с. 85 зворотній бік), а заяву про скасування заочного рішення надіслано ним до суду 19 листопада 2015 року (т. 1 а.с. 87), тобто у встановлений законом строк, а відтак доводи скарги щодо порушення судом принципу правової визначеності є безпідставними.

08 листопада 2022 року (т. 2 а.с. 19-21) АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду першої інстанції уточнену позовну заяву в якій фактично змінило предмет позовних вимог та просило звернути стягнення на спірне майно шляхом його продажу на прилюдних торгах.

Відмовляючи в прийнятті уточнених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем передбаченого процесуальним законом строку для подачі змінених позовних вимог, який позивач не просив поновити (т.2 а.с. 44-45).

Встановлено, що провадження у справі відкрито 04 червня 2015 року (т. 1 а.с. 35).

Пунктом 9 Розділу ХІІІ ЦПК України «Перехідні положення» (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки заочне рішення скасовано судом за правилами, що діяли до набрання чинності вказаної редакції ЦПК України, а за новою редакцією цього Кодексу питання щодо проведення підготовчого судового засідання вирішуються одночасно із відкриттям провадження у справі (ст. 187 ЦПК України), підстави вирішувати за правилами загального чи спрощеного позовного провадження має розглядатися справа та призначати підготовче судове засідання у суду були відсутні. З тих самих підстав були відсутні такі підстави й після відновлення провадження у справі 23 березня 2020 року (т. 1 а.с. 140).

Статтею 49 ЦПК України визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, а, відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин (Постанова ВС від 14 грудня 2022 року в справі № 683/16671/16-ц, провадження № 61-11267св20).

Оскільки підготовче засідання у справі не проводилося, позивач мав право змінити позовні вимоги протягом всього розгляду справи до 15 грудня 2017 року (дата набрання чинності Закону України 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), або до першого судового засідання після відновлення провадження у справі.

Таким чином, враховуючи, що заява про уточнення позовних вимог від 08 листопада 2022 року, позивачем подана після проведення судом першої інстанції двох судових засідань 26 травня та 04 липня 2021 року за правилами, що діють після набрання чинності Законом України 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року (том 1 а.с. 209, 247-248), в яких приймав участь представник позивача, суд обґрунтовано відмовив у прийнятті уточнених позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення суду.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Мусійченка Данила Леонідовича залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду від 01 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 березня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева