ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2662/23 Справа № 195/15/22 Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Барильської А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування державної реєстрації, треті особи: ОСОБА_3 , державний реєстратор виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Сучкової Тетяни Федорівни, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, пред`явленим до ФОП ОСОБА_1 , про визнання договору оренди земельної ділянки 20 листопада 2020 року недійсним та скасування державної реєстрації.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є власником земельної ділянки, площею 6.250 га, кадастровий номер :01:005:0462, розташованої на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, відповідно до державного акту серія ІІІ-ДП №072385, виданого 15 березня 2001 року на підставі рішення 9 сесії ХХІІІ скликання Мирівської сільської ради від 17 травня 2000 року.

07 вересня 2011 року ним було видано довіреність №1444, якою він надав право представляти його інтереси з питань одержання Державного акту на належну йому земельну ділянку - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дія якої 08 грудня 2020 року припинена за заявою ОСОБА_2 , про що свідчить Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей.

15 грудня 2020 року позивач склав заповіт, яким заповів ОСОБА_5 належну йому земельну ділянку, площею 6.250 га, розташовану на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, а 25 листопада 2020 року ним було видано на її ім`я довіреність на представництво його інтересів та розпорядження земельною ділянкою.

26 листопада 2020 року ОСОБА_5 замовила технічну документацію на земельну ділянку, а 03 грудня 2020 року отримала Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Дізнавшись про вказані обставини, ОСОБА_3 , діючи від його імені, користуючись вже припиненою довіреністю №1444 від 07 вересня 2011 року, уклав 20 листопада 2020 року з орендарем ФОП ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 6.250 га (кадастровий номер :01:005:0462) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Вказаний договір було укладено строком на 49 років.

При цьому, станом на 20 листопада 2020 року ще був відсутній кадастровий номер земельної ділянки, і він не був зазначений у договорі.

Оскільки вказаний договір оренди землі без кадастрового номеру не відповідав вимогам діючого законодавства, ОСОБА_3 28 листопада 2020 року звернувся за одержанням кадастрового номеру і одержав його 03 грудня 2020 року, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Право оренди даної земельної ділянки, площею 6.250 га (кадастровий номер :01:005:0462) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, за договором оренди від 20 листопада 2020 року було зареєстровано 09 грудня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з вказаного реєстру №236167225 від 09 грудня 2020 року.

Позивач вважає, що договір оренди землі від 20 листопада 2020 року, без кадастрового номеру, є недійсним, оскільки ОСОБА_3 звернувся за одержанням кадастрового номеру 28 листопада 2020 року та отримав його тільки 03 грудня 2020 року, а сам договір оренди був складений та зареєстрований в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно вже після відкликання ним довіреності. Крім того, договір оренди не містить суттєвих умов договору - кадастрового номеру земельної ділянки, у той час, коли акт прийому -передачі від 20 листопада 2020 року містить кадастровий номер земельної ділянки, що підтверджує штучність оспорюваного правочину, оскільки на 20 листопада 2020 року кадастровий номер земельній ділянці ще присвоєний не був.

Крім того, оспорюваний договір оренди земельної ділянки містить перелік додатків до нього ("Прикінцеві положення"), серед яких відсутній такий додаток, як акт прийому-передачі земельної ділянки, а також відомостей про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці.

Натомість, акт прийому-передачі у правому куті першої сторінки містить позначку про те, що цей акт є додатком до договору оренди "зе від 20 листопада 202", що додатково свідчить про штучність укладеного договору оренди 20 числом листопада 2020 року.

Також суттєвою є та обставина, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) була замовлена від імені ОСОБА_2 тільки 26 листопада 2020 року на підставі договору, укладеного від імені ОСОБА_2 , а витяг з Державного земельного кадастру було видано на підставі заяви ОСОБА_2 від 03 грудня 2020 року №ЗВ020, що також підтверджує про відсутність кадастрового номеру земельної ділянки, який був зазначений у акті прийому-передачі земельної ділянки, який є додатком до договору оренди та який датований 20 листопада 2020 року.

Ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що відомостями про земельну ділянку, що вносяться до Державного реєстру прав, є відомості про її кадастровий номер.

Позивач зазначає, що договір оренди був підписаний сторонами після того, як ним була відкликана довіреність, що підтверджується відсутністю кадастрового номеру, який на момент укладення договору між представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та відповідачем ФОП ОСОБА_1 був відсутній, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Визнано недійсним договір оренди б/н, укладений 20 листопада 2020 року від імені ОСОБА_2 (орендодавця), підписаний представником власника земельної ділянки - ОСОБА_3 , та ФОП ОСОБА_6 (орендарем).

Скасовано державну реєстрацію договору оренди землі б/н від 20 листопада 2020 року, кадастровий номер земельної ділянки: :01:005:0462, яка була здійснена 09 грудня 2020 року на підставі договору оренди землі б/н від 20 листопада 2020 року, реєстраційний номер нерухомого майна 254.

Вирішено питання розподілу судових витрат у справі (а.с.108-113).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому зазначає, що для визнання договору оренди землі недійсним недостатньо лише відсутності істотної умови договору оренди, підстава для визнання такого договору недійсним є лише у разі встановлення факту порушення, невизнання або оспорення прав, свобод чи інтересів особи, яка звертається із позовом та такий позивач має ще і заявити вимогу щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, у відповідності ст.ст.215-235, 330,338 ЦК України.

Разом з цим зазначив, що позивач, на вимогу ч.ч.1,2 ст. 249 ЦК України, не повідомив його у належний спосіб, зокрема, через нотаріуса, який скасовував довіреність від 2011 року, про таку дію та припинення дії довіреності, а відповідач про такі дії позивача не знав та не міг знати, тому просив залишити рішення суду без змін.

Інші учасники своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористались та відзивів не подавали. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до копії Державного Акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 6.250 га, кадастровий номер :01:005:0462 розташованої на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, відповідно до державного акту серія ІІІ-ДП №072385, виданого 15 березня 2001 року на підставі рішення 9 сесії ХХІІІ скликання Мирівської сільської ради від 17 травня 2000 року (а.с.15).

07 вересня 2011 року позивачем було видано довіреність №1444, якою він надав право представляти його інтереси з питань одержання Державного акту на належну йому земельну ділянку - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Колегією суддів, при дослідженні зазначеної довіреності, встановлено, що ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 бути його представником з усіма повноваженнями в усіх державних та комерційних установах, в тому числі у відділі земельних ресурсів з питань одержання на його ім`я Держаного акту на право приватної власності на земельну ділянку або його дублікату на земельну ділянку площею 6.250 га., яка розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, та управління та користування вищевказаною земельною ділянкою наданою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Разом з цим цією довіреністю ОСОБА_2 делегував зазначеним особам своє право на одержання Державного акту на землю, реєстрацію цього Державного акту у відповідних державних органах, здійснення нагляду за майном, мати вільний доступ до нього, отримання кадастрового номеру на земельну ділянку, укладання договорів оренди стосовно вказаної земельної ділянки.

Зазначена довіреність видана на десять років та дійсна до 07 вересня 2021 року з правом передачі повноважень іншим особам (а.с.173).

У відповідності до відомостей, що містяться у Витязі про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей (а.с.16), довіреність №1444 від 07 вересня 2011 року припинена 08 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_2 .

До того часу, 20 листопада 2020 року, ОСОБА_3 , діючи від імені позивача, уклав з орендарем ФОП ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 6.250 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Вказаний договір було укладено строком на 49 років.(а.с.9-13).

Колегія суддів також відзначає, що відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-020 з датою формування 03 грудня 2020 року на запит ОСОБА_2 , станом на отримання цього Витягу в загальних відомостях в розділі кадастровий номер такий номер :01:005:0462 вже існував (а.с.19-20), як і був такий кадастровий номер зазначений і в спірному договорі оренди землі від 20 листопада 2020 року (п.1 договору) та акті прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) від 20 листопада 2020 року, чому судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки.

Право оренди даної земельної ділянки, площею 6.250 га (кадастровий номер :01:005:0462) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, за договором оренди від 20 листопада 2020 року було зареєстровано 09 грудня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із зазначенням кадастрового номеру земельної ділянки, що підтверджується витягом з вказаного реєстру №236167225 від 09 грудня 2020 року (а.с.18).

Однак, в порушення ч.ч.1,2,3 ст. 249 ЦК України, зареєструвавши 08 грудня 2020 року свою нотаріальну заяву про припинення дії довіреності №1444 від 07 вересня 2011 року (а.с.16), не повідомив жодного з довірених осіб про такі свої дії, що ОСОБА_2 не спростовано і не надано належних письмових доказів про повідомлення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Законом України «Про оренду землі» визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно ст.15 даного Закону (на момент укладення спірного договору) визначає істотні умови договору оренди землі, однією з яких є - об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

Також суд першої інстанції не врахував, що відповідно до висновків щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, Верховний Суд в постанові від 30 липня 2020 року у справі №471/761/17-ц зазначив чітку позицією, що для визнання договору оренди землі недійсним недостатньо лише відсутності істотної умови договору оренди. Підстава для визнання такого договору недійсним є лише у разі встановлення факту порушення, невизнання або оспорення прав, свобод чи інтересів особи, яка звертається із позовом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що спірний договір не містить усіх, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», істотних умов, зокрема щодо зазначення кадастрового номеру земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору оренди недійсним відповідно до закону.

Верховний Суд України неодноразово висловлював підхід, згідно з яким відсутність однієї із істотних умов у договорі оренди землі, передбачених частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору), може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише у разі встановлення факту порушення, невизнання або оспорення прав, свобод чи інтересів особи, яка звертається із позовом.

Отже, Верховний Суд висловив чітку позицію щодо спірних правовідносин, де зазначив, що звертаючись до суду з такими позовами, не варто обмежуватися лише посиланням на невідповідність договору оренди вимогам законодавства - обов`язково слід довести належними та допустимим доказами факт порушення таким договором прав та інтересів особи, яка звернулася з позовом. У іншому випадку позов буде залишений судом без задоволення.

Колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи не містять відомостей ані про те, що ОСОБА_2 самостійно повідомляв ОСОБА_3 про скасування довіреності чи через нотаріуса, який реєстрував припинення дії довіреності, ані про порушення спірним договором оренди земельної ділянки прав позивача, як власника земельної ділянки, наслідком чого стала заява ОСОБА_2 про припинення дії довіреності, на підставі якої укладений спірний договір оренди.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що, уповноважуючи ще у 2011 році зазначених осіб, позивач виявляв свою волю на делегування своїх прав щодо земельної ділянки зазначеним особам, в тому числі і на укладання договорів оренди земельної ділянки від його імені та в його інтересах, при цьому після спливу значного часу ( 9 років) позивач, як власник, не мав на меті відкликати цю довіреність, що свідчить про відсутність порушення його прав та інтересів як виданою довіреністю, так і договором оренди, укладеним на підставі цієї довіреності.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Таким чином, судом першої інстанції, без з`ясування всіх обставин, які передували укладенню спірного договору оренди земельної ділянки, власником якої є позивач, без належного встановлення та отримання доказів факту реального порушення прав та інтересів позивача, як власника земельної ділянки, та помилкового висновку про наявність підстав при укладанні спірного договору оренди недодержання сторонами договору вимог ст. 203 ЦК України, наслідком чого є застосування вимог ст. 215 ЦК України, помилково дійшов висновку як про визнання договору оренди від 20 листопада 2020 року недійсним з підстав відсутності в ньому зазначення кадастрового номеру земельної ділянки, так і про скасування державної реєстрації цього договору, здійсненої 09 грудня 2020 року, яка вчинена на підставі правомірно укладеного договору оренди земельної ділянки ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 ..

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, враховуючи, що питання, які зазначені в апеляційній скарзі судом першої інстанції вирішені не були.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2022 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

А.П. Барильська