Київський районний суд м. Полтави
Провадження №2/552/1886/23
Р І ШЕ Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

26.04.2023 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання Лебедєва Х.В.,

учасники справи та їхні представники:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру»,

представник відповідача Ніколаєнко Наталія Олексіївна,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача ДП «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якій просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 42116 грн. 13 коп. без утримання податку та обов`язкових платежів.

Крім того, позивач просить стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на її користь суму середнього заробітку за весь час затримки виплати при звільненні заробітної плати, починаючи з 19 липня 2021 року по дату розгляду позовної заяви по суті.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала в Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на посаді інженера-землевпорядника 1 категорії відділу землевпорядних робіт з 01.08.2019 (наказ №31-кс від 31.07.2019 р.)

19 липня 2021 року її було звільнено у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ №24-кс від 19.07.2021 р.).

Вищевказана ліквідація відбулася відповідно до наказу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 06.04.2021 № 27 «Про припинення Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру» за погодженням Держгеокадастру щодо припинення Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

Позивач зазначає, що відповідно до положення про Харківську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», затвердженого наказом Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі Центр ДЗК) від 06.02.2019 №6, ліквідована філія не мала статусу юридичної особи, діяла як відокремлений підрозділ підприємства відповідача, звітувала перед Центром ДЗК за показниками господарської та фінансової діяльності, в тому числі про виплати заробітної плати, а п. 6.10 Положення передбачена відповідальність генерального директора Центру ДЗК в частині нарахування та виплат заробітної плати працівникам структурних підрозділів.

Таким чином, саме Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» () є єдиною відповідальною особою за нарахування та виплату заробітної плати працівникам структурних підрозділів.

На час звільнення існувала заборгованість перед позивачем по заробітній платі у сумі 42116,13 грн., яка не сплачена на час подання позову та яку позивач просить стягнути з відповідача.

Також, позивач просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати до дати розгляду справи по суті на підставі вимог ст. ст.116,117 КЗпП України.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду 26 квітня 2023 року додаткові пояснення, в яких зазначила, що станом на 18 січня 2022 року, тобто за шість місяців, сума середнього заробітку за час затримки належних працівникові сум при звільненні складає 75655 грн. 17 грн. з урахуванням кількості (127) робочих днів.

Судове засідання позивач просила проводити за її відсутності з урахуванням наданих нею пояснень.

Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Надав суду письмові пояснення, у яких визнав наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем у розмірі 42116 грн. 13 грн.

При цьому посилався на те, що на даний час склалася складна ситуація з наявністю заборгованості з виплати заробітної плати працівникам Центру ДЗК за рахунок надходжень коштів від здійснення підприємством своєї господарської діяльності. Збройна агресія російської федерації проти України призвела до значного погіршення фінансового стану Центру ДЗК та збиткової його діяльності у 2022 році, що, зокрема, стало причиною несвоєчасного погашення заборгованості з виплати заробітної плати.

Тому при розгляді справи просив врахувати його фінансовий стан, розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем у розмірі 42116 грн. 13 грн., те, що позивач не зазначає розмір її майнових втрат, пов`язаних з несвоєчасним остаточним розрахунком, а також пропуск позивачем тримісячного строку для звернення до суду за вирішенням трудового спору. З цих підстав просив відмовити в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , яка працювала на посаді інженера-землевпорядника 1 категорії відділу землевпорядних робіт та підготовки планово-картографічної основи Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», на підставі наказу директора Харківської регіональної філії № 24-кс від 19.07.2021 року звільнена з роботи у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6).

Згідно з п. 1.2 Положення про Харківську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (надалі Центр ДЗК, підприємство) Харківська регіональна філія Центру ДЗК є відокремленим підрозділом Центру ДЗК і діє на території Харківської області.

Пунктом 1.3 Положення передбачено, що у своїй діяльності філія Центру ДЗК підпорядковується підприємству в особі генерального директора Центру ДЗК. Відповідно до пунктів 3.1, 3.2, 3.4 вказаного Положення філія Центру ДЗК не має статусу юридичної особи, є відокремленим підрозділом підприємства, діє від імені та в його інтересах. Повноваження філії Центру ДЗК визначаються чинним законодавством України, Статутом підприємства та цим Положенням. Філія є платником податків, зборів та інших обов`язкових платежів за місцем реєстрації (взяття на облік платником податку), крім тих податків, зборів а інших обов`язкових платежів, що сплачуються за місцем реєстрації підприємства.

В день звільнення з позивачем не був проведений повний розрахунок та виплата належних їй сум, у зв`язку з чим у відповідача після ліквідації філії перед позивачем виникла заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, що становить 42116 грн 13 коп. і складається з заборгованості: за січень 2021 року у розмірі 2187,02 грн., за лютий 2021 року 4209,33 грн., за березень 2021 року 4214,50 грн., за травень 2021 року - 6297,60 грн, за червень 6101,44 грн., за липень 2021 року 23422,43 грн.

Вказаний розмір заборгованості підтверджується довідкою за підписом головного бухгалтера директора департаменту ДП «Центр ДЗК» (а.с.69).

Положеннями ст.47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що позов в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у сумі 42116 грн 13 коп. необхідно задовольнити.

При цьому вказана сума заборгованості зазначена без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Позивач, крім заборгованості з виплати заробітної плати, також просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові сум з 19 липня 2021 року по 18 січня 2022 року, тобто за шість имісяців. З приводу заявлених в цій частині вимог суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові суму строки, визначені статтею116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст.117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що заст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (надалі Порядок), середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом 1 пункту 8 вказаного порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

З відомостей, які містяться в довідці за підписом директора Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» б/н від 14 вересня 2021 року, вбачається, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два календарних місяця роботи, що передує звільненню складає 11318,57 грн; середньоденний розмір заробітної плати за останні два календарних місяця роботи ОСОБА_1 , що передує звільненню, складає 595,71 грн. (а.с. 4).

Позивач з врахуванням пояснень по суті справи просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців, що складає 127 робочих днів, у розмірі 75655 грн. 17 коп. (595,71 грн. х 127 дн.).

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно дост.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

Оцінивши в сукупності всі наявні в матеріалах справи докази, суд враховує, що позивач звільнена у зв`язку з ліквідацією відокремленого підрозділу підприємства відповідача, на момент звільнення заборгованість по заробітній платі становила 42116 грн 13 коп., позивачу на час звернення до суду вказана заборгованість виплачена не була.

З метою дотримання критеріїв справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, враховуючи предмет позовних вимог та залежність їх розміру від часу постановлення рішення у зв`язку з не проведенням розрахунку відповідачем, об`єктивні обставини, що виникли після 23.02.2022, суд дійшов висновку, що встановлені обставини справи в їх сукупності дають підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 до 42000 грн., що відповідає розміру невиплаченого заробітку, оскільки саме тоді будуть враховані та дотримані інтереси обох сторін.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку задовольнити частково та стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 42000 грн.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на пропуск позивачем встановленого законом тримісячного терміну для зверненні до суду з позовом про стягнення середнього заробітку, оскільки перебіг таких строків розпочався б з дня повного розрахунку відповідача перед позивачем.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у передбачені законом строки строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

У Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) зроблено правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону № 108/95-ВР, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду надала висновок про визначення тримісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19), а також Верховний Суд України зробив такий висновок у постановах від 26 грудня 2011 року у справі № 6-77цс11, від 24 червня 2015 року у справі № 6-116цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 311/136/16, від 08 листопада 2017 року у справі № 202/4914/16-ц.

Відповідачем позивачу заборгованість по заробітній платі не виплачена. Тому перебіг строку для звернення позивача з даним позовом до суду не розпочався та не пропущений позивачем.

Враховуючи вимоги ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, але не більше ніж за один місяць, у розмірі 11318,57 грн., що є середнім заробітком позивача згідно довідки за підписом директора Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» б/н від 14 вересня 2021 року (а.с. 4).

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі при поданні позову про стягнення заробітної плати звільняються від сплати судового збору.

За позовними вимогами про стягнення середнього заробітку позивачем було сплачено судовий збір з у розмірі 908 грн.

З урахуванням вимог ст.141, ч.2 ст.176 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. та на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13, 76-80, 133, 141, 263-265 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати без утримання податку та обов`язкових платежів - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 42116,13 грн. (сорок дві тисячі сто шістнадцять тисяч гривень тринадцять копійок) без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 42000,00 грн. (сорок дві тисячі гривень нуль копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць у розмірі 11318,57 грн. (одинадцять тисяч триста вісімнадцять гривень п`ятдесят сім копійок). Решту заборгованості 30797,56 грн. (тридцять тисяч сімсот дев`яносто сім гривень п`ятдесят шість копійок) стягнути після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_1 судовий 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , проживаюча: м. Харків, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 3.

Повне судове рішення виготовлено 26 квітня 2023 року.

Головуючий О.А. Самсонова