ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 року м. Одеса

справа №523/21283/21

провадження №22ц/813/4336/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

судді: Кутурланова О.В., Приходько Л.А.,

секретар судового засідання: Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2022року, постановлене під головуванням судді Середи І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи : Служба у справах дітей Одеської міської ради; Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

встановив :

У листопада 2021року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні дитини, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з їх малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити порядок спілкування малолітньої дитини з батьком:

щосуботи з 10.00 до 19.00 години4 один тиждень у літній період та з 02 січня по 05 січня щороку для спільного відпочинку з повідомленням матері дитини про місце відпочинку; щорічно 29 січня для поздоровлення дитини з днем народження за місцем перебування дитини, а також просив стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Позов мотивований тим, що від шлюбу з відповідачкою у них народилася дитина ОСОБА_4 , місце проживання якої згідно рішення Київського районного суду м.Одеси від 07 червня 2021року визначено разом з матір`ю.

Після розірвання між сторонами шлюбу у березні 2021року, відповідач чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою.

Намагаючись вирішити дане спірне питання, позивач звернувся до органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, яким було підготовлено висновок від 12 листопада 2021року про визначення способу участі батька у вихованні малолітньої доньки, однак відповідач не погодилася з цим висновком, посилаючись на зайнятість дитини, втрату між батьком і донькою емоційного зв`язку та негативний вплив зі сторони позивача, тому продовжує перешкоджати зустрічам.

Позивач стверджує, що може створити усі необхідні для повноцінного і належного виховання та спілкування з дитиною умови, тому просив суд визначити порядок спілкування з донькою відповідно до графіку, запропонованого органом опіки та піклування.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2022року позов ОСОБА_2 задоволений.

Ухвалено встановити порядок участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином:

- щосуботи з 10.00 год. до 19.00 години.;

- один тиждень у літній період для сумісного відпочинку з повідомленням матері дитини про місце відпочинку;

- щороку з 02 січня по 05 січня з повідомленням матері дитини про місце відпочинку ;

- щороку 29 січня для привітання дитини з днем народження за місцем перебування дитини.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Попереджено ОСОБА_1 про наслідки невиконання нею цього рішення суду, передбачені ч.4 ст.159 СК України, згідно з якими в судовому порядку може бути вирішено питання щодо передачі дитини для проживання з батьком у разі ухилення відповідача від виконання рішення суду.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що при вирішенні спору суд першої інстанції керувався виключно інтересами малолітньої дитини, яка має право на побачення та спілкування з батьком, яке буде відповідати вимогам закону, і узгоджується з інтересами дитини. Під час розгляду справи суд встановив, що відповідач дійсно перешкоджає позивачу у спілкуванні з їхньою донькою ОСОБА_5 , а тому вважав за можливе визначити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною згідно запропонованого висновку Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування №01-05-3/332вх від 12 листопада 2021року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 24 жовтня 2022року змінити, пославшись на те, що суд першої інстанції не дослідив всі обставини справи, не врахував в повній мірі наданий нею відзив на позов та додані до нього докази, зокрема висновок психолога, розглянув справу без особистої присутності ОСОБА_1 , прийнявши рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначила, що після розірвання шлюбу між сторонами позивач періодично бачився з донькою. Проте після цих побачень погіршувався моральний стан дитини, що змусило апелянта 12 та 30 жовтня 2021року звернутися до психолога. На теперішній час дитина не виявляє жодного бажання зустрічатися з батьком та відмовляється спілкуватися з ним без присутності матері.

Стверджує, що з вересня 2021року ОСОБА_2 жодного разу не виявив ініціативи та бажання зустрітися з донькою ОСОБА_3 . Саме позивач не дотримувався графіку побачень з дитиною, визначеного висновком органу опіки та піклування від 12 листопада 2021року.

Вважає, що графік побачень повинен бути змінений та визначений виключно з урахуванням бажання самої дитини, її віку, стану здоров`я та зайнятості, з приводу чого просила зміни визначений судом першої інстанції порядок участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 наступним чином :

- замість щосуботи з 10.00 год. до 19.00 год. змінити на щосуботи з 12.00 год. до 17.00год. в присутності матері дитини та виключно за бажанням самої дитини;

- замість один тиждень у літній період для сумісного відпочинку з повідомленням матері дитини про місце відпочинку змінити на організацію сумісного літнього відпочинку з батьком виключно за бажанням самої дитини;

- замість щороку з 02 січня по 05 січня з повідомленням матері дитини про місце відпочинку змінити на щороку з 02 січня по 05 січня за бажанням самої дитини та попереднім погодженням місця відпочинку з матір`ю дитини.

Також просила скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 908,00грн. В решті рішення суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Савицька О.М., зазначивши про законність та обґрунтованість рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2022року, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Вказала, що наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що позивач не виявляє ініціативи зустрітися з донькою не відповідають дійсності, оскільки саме відповідач чинить перешкоди у його спілкуванні з дитиною. За захистом своїх прав ОСОБА_2 звернувся до органу опіки та піклування, а у зв`язку із невиконанням рішення цього органу саме відповідачем, до суду. Після розірвання шлюбу між сторонами існують неприязні відносини, через які відповідач впливає на дитину, створюючи негативну уяву про батька.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони та їх представники повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомленні в порядку визначеному ст.128 ЦПК України. У заявах від 14 березня 2023року представник ОСОБА_1 адвокат Береговий В.В.; представник ОСОБА_2 адвокат Савицька О.М.; представник служби у справах дітей Одеської міської ради Данчук Ю. просили розгляд справи провести у їх відсутність.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася дитина ОСОБА_3 .

24 березня 2021 року рішенням Суворовського районного суду м.Одеси у цивільній справі №523/2761/21 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 червня 2021 року по справі №947/5789/21 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

На виконанні у Першому Суворовському районному відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавчий лист № 523/22457/21, виданий 30 червня 2022 року Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь матері ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 3500 грн. щомісячно.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 01 липня 2022 року заборгованість позивача зі сплати аліментів становить 24500 грн.

Згідно висновку Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування №01-05-3/332вх від 12 листопада 2021 року, орган опіки та піклування вважав доцільним визначити способи участі батька у вихованні малолітньої доньки шляхом встановлення спілкування дитини з батьком: щосуботи з 10.00 до 19.00 години, один тиждень у літній період та з 02 січня по 05 січня щороку для спільного відпочинку з повідомленням матері дитини про місце відпочинку, щорічно 29 січня для поздоровлення дитини з днем народження за місцем перебування дитини.

Висновок містить посилання про те, що за місцем проживання батька створені належні умови для проживання дитини, для доньки відведена окрема кімната, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов поживання. Мати дитини ОСОБА_1 повідомила, що після розірвання шлюбу батько дуже рідко бачиться з донькою, тому між ними втрачено емоційний зв`язок, крім того, дитина почала навчатися у школі і веде активне позашкільне життя, тому графік побачень має бути складений з урахуванням віку дитини, стану здоров`я та її зайнятості.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

Відповіднодо статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною першою та другою статті 159 СК якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що позивач, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

У справі, що переглядається, судом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні. Випадків, які обмежують для ОСОБА_2 право на таке спілкування під час розгляду справи не встановлено. Доводи апелянта про зворотне колегія суддів визнає неприйнятними, у зв`язку з їх недоведеністю перед судом.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та можливість визначення для позивача способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною, прийнявши до уваги запропонований органом опіки та піклування графік, наведений у висновку №01-05-3/332вх від 12 листопада 2021 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що на теперішній час дитина не виявляє жодного бажання зустрічатися з батьком та відмовляється спілкуватися з ним. Проте такі твердження вбачаються лише зі слів матері.

Посилання апелянта на висновок фахівця-психолога від 30 жовтня 2021року та письмову консультацію психолога від 12 жовтня 2021року, як на доказ негативного ставлення ОСОБА_7 до позивача, колегія суддів оцінює критично, оскільки ці висновки стосуються взаємовідносин дитини з її бабою ОСОБА_8 . При цьому психологом було виявлено добре ставлення дитини до батька, що навпаки спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині (а.с.83-89).

Відповідач ОСОБА_1 зазначила, що встановлений судом графік побачень буде перешкоджати звичайному розпорядку дня дитини, однак обґрунтованих аргументів на підтвердження цих обставин не надала.

Встановленні у справі обставини свідчать, що позивач був позбавлений можливості особистого спілкування з донькою протягом більш ніж півтора роки, що ураховуючи вік дитини, не могло не вплинути на втрату емоційного контакту між ними.

З метою сприяння забезпеченню відновлення між ними відносин та налагодження психоемоційного контакту, колегія суддів вважає за необхідне визначити, що перші 6 (шість) зустрічей батька з дитиною мають бути проведені у присутності матері ОСОБА_1 , з якою дитина проживає постійно. При цьому налагодження зазначених відносин має на меті особисте спілкування позивача з дитиною, ураховуючи інтереси саме дитини, за відсутності намагань сторін протягом цих зустрічей з`ясувати особисті відносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що зустрічі батька з дитиною мають відбуватися виключно за бажанням самої дитини суд не приймає до уваги з огляду на вищенаведені обставини (вік дитини; відсутність протягом тривалого часу особистого контакту батька з дитиною, який стався з вини відповідача; можливість матері формування негативного ставлення до позивача, тощо), що може перед початком зустрічей створити ОСОБА_2 перешкоди у формуванні довірливих відносин з донькою.

Також суд вважає, що визначені зустрічі щосуботи місяця доречно призначити з 12:00години до 18:00години, що має позитивно вплинути на організацію вільного часу дитини впродовж вихідного дня.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміну судового рішення від 24 жовтня 2022року в частині встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , шляхом їх спілкування та спільного проведення часу щосуботи з 10.00год. до 19.00год. на - кожної суботи місяця з 12:00 години до 18:00 години. Перші 6 (шість) зустрічей батька з дитиною провести у присутності ОСОБА_1 . В решті колегія суддів погоджується з визначеним судом графіком зустрічей батька з дитиною.

Вимога апеляційної скарги про відмову у стягненні з ОСОБА_1 на користь позивача судового збору у розмірі 908,00грн. позбавлена правового обґрунтування та суперечить положенням ст.141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат між сторонами, а відтак задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд справи 24 жовтня 2022року відбувся у відсутність відповідача ОСОБА_1 та її представника. Про призначене у справі судове засідання відповідач повідомлялася за допомогою SMS-повідомлення, направленого на її номер, який вона зазначила у відзиві на позов та доставлене адресату 14 вересня 2022року, що підтверджено відповідною довідкою.

Згідно ст.376 ч.3 п.3 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказала, що розгляд справи відбувся без її особистої участі, однак вимог щодо скасування рішення суду в порядку ст.376 ч.3 п.3 ЦПК України не заявляла.

Керуючись ст.367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2022року в частині встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом спілкування та спільного проведення часу щосуботи з 10.00год. до 19.00год. змінити.

Визначити ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітньою донькою ОСОБА_3 кожної суботи місяця з 12:00 години до 18:00 години. Перші 6 (шість) зустрічей батька з дитиною провести у присутності ОСОБА_1 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 24 березня 2023року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді : О.В. Кутурланова

Л.А. Приходько