Справа № 450/3248/19 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/2512/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Салати Я.І.

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та зобов`язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та зобов`язання вчинення дій

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що відповідно до даних погосподарської книги сільської ради за його господарством, що за адресою АДРЕСА_1 з 1991 року рахується 0,35 га землі, що підтверджується Випискою Солонківської сільської ради від 13 вересня 2019 року №72.

Разом з тим вказував, що фактично у його користуванні по АДРЕСА_1 перебуває лише 0,2999 га. землі. Крім того 0,0126 га землі, якими він користується, на думку ОСОБА_1 , є дорогою загального користування.

Стверджував, що така ситуація склалася у зв`язку і тим, що ОСОБА_4 , з якою у позивача наявна межа, без належних правових підстав отримала Державний акт на право приватної власності на землю Серія ЛВ№18903.

Так, відповідно до відомостей Державного акта на право приватної власності на землю Серія ЛВ№ 18903, що посвідчує права ОСОБА_4 , такий акт видано згідно Рішення виконкому Поршнянської сільської ради від 08 лютого 1998 року №258 відповідно до якого ОСОБА_4 надано земельну ділянку площею 0,4047 га. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства.

Проте, як у Рішенні Поршнянської сільської ради від 08 лютого 1998 року №258, так і у Додатку №1 до нього, відсутні відомості про надання ОСОБА_4 будь-якої земельної ділянки, а тому, на думку позивача, Державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_4 Серія ЛВ№ 18903 виданий без відповідного рішення ради - безпідставно.

Зазначав, що згідно погосподарської книги сільської ради за ОСОБА_4 станом на 1998-1999 роки рахувалося 0,37 га, що підтверджується відповідною довідкою сільської ради №944 від 2005 року, яка додається.

Вказані відомості підтверджують захоплення відповідачкою 0,0501 га. землі яка належить йому.

Крім того, згідно викопіювання з генерального плану с. Липники вбачається, що згідно Державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_4 Серія ЛВ№ 18903 приватизовано дорогу загального користування по вул. Лесі Українки у с. Липники. Згідно матеріалів замірів земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача за адресою АДРЕСА_1 , її площа становить 0,2999 га.

Вказував, що відповідачкою протиправно захоплено 0,0501 га земельної ділянки яка належить йому та дорогу загального користування по АДРЕСА_1 . За таких обставин, відповідачем порушено право позивача користування земельною ділянкою, право приватизації земельної ділянки та право користуватися дорогою загального користування по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 є дружиною ОСОБА_3 , співвласником будинку і користувачем землі за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 травня 2006 року ОСОБА_5 є власником 29/50 будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, як чоловік ОСОБА_5 , також є співвласником та користувачем вказаної нерухомості.

З врахуванням наведених обставин та заяви про зміну підстав позову від 12 березня 2020 року ОСОБА_3 просив:

визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серія ЛВ № 18903, відповідно до якого ОСОБА_4 надано земельну ділянку площею 0,4047 га. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області;

зобов`язати ОСОБА_4 звільнити дорогу загального користування по АДРЕСА_1 (а.с.1-6;70-74).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с.203).

Згідно ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області 13 квітня 2021 року зупинено провадження у справі до залучення правонаступника ОСОБА_4 .

Згідно ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області 11 квітня 2022 року поновлено провадження у справі та залучено правонаступника ОСОБА_4 ОСОБА_1 .

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 липня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю серія ЛВ № 18903, відповідно до якого ОСОБА_6 надано земельну ділянку площею 0,4047 га. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області; зобов`язання звільнити дорогу загального користування по АДРЕСА_1 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції було залишено поза увагою його клопотання про витребування у ОСОБА_4 оригіналів державного акту на право приватної власності на землю від 30 квітня 1999 року Серія ЛВ №18903 відповідно до якого на підставі рішення від 08 грудня 1998 року №258 ОСОБА_4 надано земельну ділянку площею 0,4047 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства в с. Липники Пустомитівського району Львівської області, та Акта погодження меж земельної ділянки від 24 грудня 1997 року.

Вважає, що для захисту його майнових прав необхідно внести зміни у мотивувальну частину рішення суду першої інстанції шляхом виключення з його змісту покликання на акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки від 24 грудня 1997 року.

В додатку до рішення Поршнянсської сільської ради від 08 лютого 1998 року №258 та в додатку до нього відсутня інформація про надання ОСОБА_4 земельної ділянки.

Також відсутня технічна документація із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_4 площею 0,4047 га .

Зазначає, що у мотивувальній частині рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 липня 2022 року у справі №450/3248/19 не зазначено мотиви відхилення судом поданих ним доказів:

- про відсутність у Рішенні Поршнянської сільської ради від 08 лютого 1998 року №258 та в додатку до нього інформації про надання ОСОБА_7 земельної ділянки,

- про відсутність технічної документації із землеустрою на земельну ділянку гр. ОСОБА_4 площею 0, 4047 га для БОЖБ та ведення ОСГ на території Поршнянської сільської ради,

- про відсутність Рішення виконкому Поршнянської сільської ради від 08 лютого 1998 року №258.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 липня 2022 року.

09 лютого 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив проводити розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності, що посвідчене державним актом на право приватної власності на землю від 30 квітня 1999 року, серії Я В № 18903, що зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1974, виданого на підставі рішення виконкому Поршнянської сільської Ради народних депутатів від 08 лютого 1998 року № 258, належить земельна ділянка, площею 0,4047 га, розташована на території с. Липники Поршнянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11травня 2006 року, копія якого наявна в матеріалах справи, ОСОБА_5 , дружина позивача ОСОБА_5 (Свідоцтво про шлюб від 15.06.2006 року) є власником 29/50 будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2005 році по заяві ОСОБА_5 Поршнянською сільською радою і відділом земельних ресурсів була проведена інвентаризація земельної ділянки.

Рішенням № 400 від 29 грудня 2005 року сесії Поршнянської сільської ради затверджено план встановлених меж № 235 ОСОБА_4 і площа земельної ділянки 0,4127 га. Ширина земельної ділянки відповідачки на межі з ОСОБА_3 залишилась 17,40 м., у такому ж розмірі який був узгоджений ОСОБА_5 при підписанні акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки 24 грудня1997 року. Вказані обставини стороною позивача не заперечено та не спростовано належними доказами у справі.

Положеннями статті 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 роз`яснено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

У відповідності до ст. 5 ЗК України, земельне законодавство базується на таких принципах, зокрема: забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Звертаючись до суду із позовом позивач зазначав, що право власності на земельну ділянку виникло у відповідача на підставі Рішення Поршнянської сільської ради від 08 лютого 1998 року №258 відповідно до якого ОСОБА_4 надано земельну ділянку площею 0,4047 га. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, однак у Рішенні Поршнянської сільської ради від 08 лютого 1998 року №258 та в додатку до нього відсутнтня інформація про надання ОСОБА_4 земельної ділянки.

Разом з тим, судом встановлено, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий на підставі Рішення виконкому Поршнянської сільської ради від 08 лютого 1998 року №258, позовної вимоги про визнання якого недійсним та його скасування, стороною позивача не заявлено.

За вказаних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що підстав для визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку окремо та безвідносно до оспорення правомірності акта індивідуальної дії на підставі якого видано оспорюваний державний акт суду не доведено та судом не встановлено.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 29 вересня 2020 року у справі №688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проєкту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»).

Отже, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди, а тому цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що оригінал спірного державного акту на право приватної власності на землю стороною відповідача не було представлено не спростовують висновків суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Копію акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки від 24 грудня 1997р. було долучено Відповідачем до матеріалів справи 11 серпня 2020р. разом із відзивом, що підтверджено матеріалами справи.

Оскільки ОСОБА_3 не заявляв клопотання про витребування оригіналу вказаного акту в підготовчому засіданні, з копії даного акту вбачається, що уповноважені представники органу місцевого самоврядування своїми підписами засвідчили такий акт та підтвердили хто є належними суміжними землекористувачем спірної земельної ділянки, а суд не ставив під сумнів відповідність поданої копії вказаного акту оригіналу, відтак у Відповідача був відсутній обов`язок надавати оригінал даного акту.

Крім того, у постанові від 12 лютого 2020р. по справі №545/1149/175-ц Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося.

Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт, якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки, яка знаходиться поза межами населеного пункту, із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідним територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (територіальним органом Держгеокадастру в районах (містах)) в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18).'

За вказаних обставин, чинне законодавство не обмежує право на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акта погодження меж земельних ділянок, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що така відмова не є перешкодою для завершення процедури приватизації земельної ділянки, з огляду на що відсутні підстави для задоволення позову.

Враховуючи вказані висновки Великої Палати Верховного Суду, погодження або не погодження меж спірної земельної ділянки суміжними землекористувачами жодним чином би не вплинуло на приватизацію Відповідачем спірної земельної ділянки та видачу їй в подальшому спірного державного акту на земельну ділянку. оскільки вирішення питання про передачу у власність Відповідачу спірної земельної ділянки було віднесено згідно вимог чинного на тон час законодавства виключно до повноважень органу місцевого самоврядування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 березня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.