КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року

м. Київ

справа №761/12047/21

провадження №22-ц/824/3390/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року у складі судді Сіромашенко Н.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом розірвання договору, стягнення суми, відшкодування збитків,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати договір на виготовлення меблів №18, укладений 30 червня 2018 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 78664,33 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що у черні 2018 року вона здійснювала пошук спеціалістів для виготовлення сходів з елементами декору та, скориставшись можливостями спеціалізованого сайту «Все работники», оголосила тендер з моделлю складної 3D балясини.

30 червня 2018 року між нею та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір на виготовлення меблів на замовлення №18 вартістю 100 000 грн, строком до 08 вересня 2018 року, за яким відповідач зобов`язався виконати роботи з обшивки сходів деревом породи ясен відповідно до Додатку №1, який є невід`ємною частиною договору.

Вказувала на те, що нею були надані зразки макетів, ескізи та фото орієнтованих виробів, було узгоджено перелік робіт, які необхідно було виконати, та порядок їх виконання.

Крім того, зазначила, що умовами Договору була передбачена поетапна оплата коштів шляхом внесення готівки в касу виконавця.

На підтвердження належності виконання умов договору та погодження виконання зобов`язань, нею було сплачено авансовий платіж у розмірі 70 000 грн, про що було отримано розписку від ОСОБА_2 від 30 червня 2018 року та товарний чек №1 від 30 червня 2018 року.

Однак, у погоджений сторонами договору термін взяті на себе зобов`язання за договором ФОП ОСОБА_2 не виконав, погоджені роботи з виготовлення та обшивці сходів не були виконані повністю та були виконані неякісно, при цьому розпочались відмовки відповідача про зайнятість, відсутність можливості виконати замовлення вчасно через проблеми із субпідрядниками, необхідністю проведення повторних замірів, переробки начебто вже наявних на складі відповідача елементів виробу, відсутністю макетів тощо. При цьому, відповідачем в односторонньому порядку постійно переносились терміни виготовлення сходів та їх монтаж, про що свідчать переписки в месенджері Viber.

Позивач вказувала, що зважаючи на невиконання належним чином взятих на себе зобов`язань за договором, відповідачу надсилалися засобами електронного зв`язку та поштою претензії від 22 квітня 2019 року та від 05 вересня 2019 року щодо усунення порушень. Проте, до часу звернення до суду вимоги, викладені у її претензіях, відповідачем виконані не були.

Уважала, що оскільки досудове врегулювання спору не було можливим, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, допущення істотних недоліків із його вини при виконанні умов договору, які взагалі не можуть бути усунуті та не спонукають до належного використання сходинок, а також, зважаючи на те, що відповідачем в односторонньому порядку було змінено умови договору, тим самим порушені взяті на себе зобов`язання, то відповідно до статей 852, 872, 611 ЦК України, статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є підстави для розірвання договору, а грошові кошти у виді авансового платежу, сплачені нею у розмірі 70 000 грн, підлягають поверненню.

24 лютого 2020 року відповідно до відомостей номер запису: 4008527, ФОП ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням, тобто, на дату подачі позову внесені відомості про припинення державної реєстрації фізичної особи-підприємця, у зв`язку з чим позов пред`являвся саме до ОСОБА_2 , який не виступав як підприємець у правовідносинах.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Розірвано Договір на виготовлення меблів №18, укладений 30 червня 2018 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 73 325,15 грн, а також витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги в сумі 1 500 грн, а всього 74 825,15 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 16 грудня 2022 року відповідач звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про покладання на апелянта відповідальності за прострочення підрядної організації, яка вкладала паркетну дошку і це спричинило затримку затвердження кольору сходів, не ґрунтується на матеріалах справи та не підтверджується доказами, вважає що це виключно помилка суду, так як навіть позивач про такі обставини заявляв.

Уважає доведеним факт прострочення виконання умов договору саме з вини позивача.

Наголошує на тому, що очевидним є факт виконання робіт на понад як 70 %, у зв`язку з чим вимога позивача про розірвання договору в повному обсязі не ґрунтується на вимогах закону.

Посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів низької якості виконаних ним робіт уважає помилковим задоволення місцевим судом вимоги позивача про розірвання договору з підстав неналежної якості виконуваних робіт.

09 березня 2023 року апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_1 , в якому остання просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що відповідач позбавив позивача можливості затверджувати будь-які кольори або макети, деталі виробу, оскільки не надав жодного на затвердження, обґрунтовуючи це тим, що знаходиться у пошуках нових субпідрядників.

Посилається на те, що ненадані на затвердження кольори жодним чином не можуть бути причиною не виготовлення самих елементів сходів, оскільки фарбування проводиться лише після монтажу 100% готового виробу для запобігання механічних пошкоджень під час виготовлення, транспортування та монтажу виробу.

Вказує на те, що матеріалом виготовлення сходів є масив ясен, проте відповідачем був підтверджений факт, що частина елементів виробу була виготовлена із заміною на інший матеріал - тонкого шпону, що суперечить умовам договору, а також ця обставина спростовує доводи відповідача щодо виконання робіт більш, ніж на 70%.

Відповідач у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Позивач у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції у повному обсязі (відповідно до прохальної частини скарги), відповідач ОСОБА_2 не зазначає жодних доводів та обґрунтувань щодо незаконності рішення в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині перевірці в апеляційному порядку не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, не виконав роботи у строк, зазначений в Договорі, чим самим порушив його умови, а отже, зважаючи на обраний позивачкою спосіб захист своїх прав та інтересів, уважав, що договір потрібно розірвати, а грошові кошти у вигляді авансового платежу, сплачені за договором у розмірі 70 000 грн, підлягають поверненню позивачу.

Суд уважав, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка за період прострочення виконання відповідачем зобов`язання за Договором з 09 вересня 2018 року по 25 березня 2021 року у розмірі 325,15 грн.

У частині вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 3 000 грн суд першої інстанції, входячи із засад розумності, об`єктивності, справедливості, враховуючи характер правопорушення відповідача, який є таким, що завдав позивачу моральної шкоди, глибину душевних страждань позивача внаслідок порушення її прав та інтересів від протиправної поведінки відповідача, дійшов висновку, що у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода, яка полягала у психологічних стражданнях, душевних хвилюваннях, що позивач, сплативши відповідачу значну суму коштів, постійно страждала від неможливості повноцінно користуватись східцями.

З огляду на умови договору про надання правової допомоги суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на надання правничої допомоги у розмірі 1 500 грн.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Судом установлено, що 30 червня 2018 року між ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) та ОСОБА_1 (Замовник) укладено Договір на виготовлення меблів на замовлення №18 від 30 червня 20218 року (далі - Договір) на суму 100 000 грн, відповідно до умов якого, замовник замовляє та оплачує, а виконавець зобов`язується виконати роботи по обшивці східців деревом породи ясен (подальшому виріб) відповідно до Додатку №1, яке є невід`ємною частиною договору.

За змістом пункту 2.2.1 Договору оплата проводиться шляхом внесення готівки в касу виконавця у наступному порядку: Замовник вносить передплату в розмірі 70 000 грн від суми договору протягом 1-го дня з моменту підписання зазначеного договору. Другу частину грошових коштів за Договором у розмірі 20 000 грн Замовник вносить не пізніше дня попередньої установки (пункт 2.2.2. Договору). Остаточну суму, яка складає 10 000 грн, замовник вносить по факту монтажу (пункт 2.2.3. Договору).

Відповідно до пункту 3.1. Договору виконавець зобов`язується: виконувати всі роботи у строки, передбачені договором; здійснювати роботи з виготовлення та збору сходів; встановити меблі (вироби) замовнику.

Згідно пункту 3.2 Договору замовник зобов`язується: надавати виконавцю вільний доступ до простору, призначеному для встановлення виробу та здійснення замірів; прийняти вироби в погоджений додатковим погодженням сторін день здачі, прийому; за необхідності монтажу виробу силами виконавця замовник зобов`язується надати монтажникам вільний доступ до місця встановлення, простір необхідні для монтажу виробів повинно бути вільним від сторонніх предметів, які відволікають монтажників від виконання їх прямих обов`язків; здійснювати своєчасну оплату за Договором.

У відповідності до пункту 4.1. Договору строк робіт з доставки та збору меблів (виробів) замовнику становить десять тижнів з моменту вступу договору в силу, тобто до 08 вересня 2018 року включно.

Згідно пункту 4.3.1. Договору передача меблів (виробів) замовнику оформляється актом приймання-передачі меблів (виріб) та актом виконаних робіт з виготовлення та збору меблів (виробів). У випадку монтажу меблів у замовника оформляється акт виконаних робіт з монтажу меблів (виробів).

За пунктом 4.3.3. Договору у разі виявлення недоліків в якості меблів (виробів) або виконаних робіт замовник записує свої претензії в акті приймання передачі меблів (виробів) та передає його виконавцю, а виконавець усуває зазначені недоліки. Строк усунення недоліків погоджується додатково.

Пунктом 4.3.4. Договору передбачено, що з моменту підписання замовником акту приймання-передачі (виробу), акту виконаних робіт з виготовлення та збору меблів (виробів), акту виконаних робіт з монтажу меблів (виробів) виконавець вважає виконаним обов`язок за договором в частині збору та поставки меблів (виробів).

Відповідно до пункту 5.1. Договору за невиконання обов`язків за договором виконавець сплачує замовнику неустойку в розмірі 0,0005 % від суми договору за кожний день про термінування.

За змістом пункту 5.3. Договору гарантійний строк на виконання роботи на меблі (вироби) складає 12 місяців з моменту підписання замовником акту приймання-передачі меблів (виробів). При виявленні недоліків виконаних робіт та/або меблів (виробів) протягом гарантійного строку виконавець зобов`язується усунути недоліки за власний рахунок у строк погоджений сторонами.

У пункту 7.1. Договору сторони погодили, що Договір діє з дати його підписання та внесення передплати, зазначеної в пункті 2.2.1, до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобов`язань.

Згідно пункту 7.2. Договору зміни до договору вносяться шляхом укладення та підписання Додаткової угоди до Договору.

Судом також установлено, що 06 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та відповідачем було підписано Додаткову угоду №1 до Договору №18 від 30 червня 2018 року, за умовами якої сторони погодили додати новий підпункт до пункту 3.2 Договору у наступній редакції: «Сходи драбини пофарбувати в колір маслом ОSМО № 3564».

Однак, позивач зазначила, що вказану інформацію було узгоджено сторонами ще 30 червня 2018 року, а тому, вважала дії відповідача такими, що направлені на затягування строків виконання робіт, та станом на дату підписання Додаткової угоди № 1 строки з виготовлення та монтажу виробу було протерміновані, роботи розпочаті не були.

Крім цього вказала, що Додатком №2 від 10 березня 2019 року до Договору № 18 від 30 червня 2018 року їй було представлено для погодження частину декору виробу - балясину різану 3Д, який також був погоджений в серпні 2018 року. При цьому, на дату підписання Додаткової угоди №1 та Додатку №2 до Договору №18 від 30 червня 2018 року роботи мали бути виконані в повному обсязі та здані.

Таким чином, у погоджені сторонами Договору терміни роботи відповідачем з виготовлення та обшивці сходів виконані не були.

22 квітня 2019 року позивачем засобами електронного зв`язку та поштою на адресу відповідача було надіслано претензію із вимогою виконати умови Договору з виготовлення усіх елементів виробу згідно Додатку № 1 до Договору з урахуванням виправлення неякісно виконаних підсходів та встановити строк монтажу сходів до 15 травня 2019 року.

29 квітня 2019 року відповідачем засобами електронного зв`язку було надіслано ОСОБА_1 відповідь на претензію, в якій ОСОБА_2 звернув увагу на те, що претензія містить положення, які в односторонньому порядку змінюють істотні умови Договору, а саме, строк його виконання - 15 травня 2019 року, тоді як виконання умов Договору у строк, не передбачений п. 4.1. Договору, призведе до порушення ним умов інших договорів та, як наслідок, фінансових та репутаційних ризиків. При цьому зазначив, що якщо протягом строку, передбаченого на виконання умов Договору, роботи не були виконані в повному обсязі, сторони можуть домовитися про перенесення такого строку згідно законодавства та пункту 7.2. Договору (підписання додаткової угоди), який встановлюється винятково шляхом досягнення згоди обох сторін, адже, обидві сторони договору мають певний обсяг прав та обов`язків, які будуть реалізовані на власний розсуд сторін в часовий проміжок не охоплений Договором. Проте, сторонами не було встановлено нового терміну виконання умов договору.

ОСОБА_2 уважав, що факт невиконання умов Договору у визначений строк відбувся та пропущено з вини позивача, оскільки неможливо виконати умови Договору належним чином до того, коли буде затверджено колір виробу та макети окремих деталей виробу (3D балясини та інші різні елементи). При цьому, зазначено, що як свідчить переписка у месенджері «Вайбер», станом на 15 жовтня 2018 року позивач просила відтермінувати затвердження кольору виробу, оскільки паркетну дошку не було своєчасно змонтовано з вини третіх осіб, тоді як сходи та паркет мають бути в один тон кольору.

Крім того, макети 3D балясин та інших різних елементів продовжували змінювати до лютого 2019 року включно, внаслідок чого субпідрядник, який виконував роботи з макетування в рахунок майбутньої оплати за виконане різблення, втратив надію на те, що буде затверджено остаточну версію макету і відмовився співпрацювати з відповідачем.

Таким чином, на думку ОСОБА_2 , оскільки строк ним не було перенесено на іншу дату, він не має перед позивачкою закріпленого жодним чином обов`язку виконати роботи в певний строк та вважає некоректним встановлення позивачкою нового строку виконання умов договору в односторонньому порядку, ніби прострочення відбулось виключно з його вини. Отже, з метою мирного врегулювання конфлікту та уникнення зайвих фінансових втрат, запропонував встановити новий строк виконання Договору шляхом підписання додаткової угоди, в якій чітко визначити граничні строки затвердження макетів (3D балясин та інших різних елементів). Окремо відповідачем запропоновано закріпити в Додатковій угоді визначення терміну «попередня установка», а також закріпити граничні строки виконання такої установки.

05 вересня 2019 року ОСОБА_1 повторно була надіслана претензія з проханням в термін до 30 вересня 2019 року провести роботи з виправлення недоробок щодо недобросовісно виконаних робіт згідно додатку №1 до даної претензії; виготовити 3D макети та елементи східців: балясини, стовп гостьовий, поручні та інші елементи згідно Додатку №1 до Договору; провести монтаж всіх елементів східців та передати предмет Договору - сходи з ясеню в якісному виконанні в користування замовнику з підписанням відповідного акту та остаточним розрахунком за виконані роботи згідно Договору.

При цьому, позивачем повідомлено, що у випадку невиконання всіх вищеописаних вимог вона буде змушена вимагати повернення повної суми передплати з нарахуваннями штрафних санкцій та дорахувань з додаткових супровідних витратах, пов`язаних з вирішенням питань з приводу невиконання умов Договору та буде готувати позовну заяву до суду для примусового виконання відповідачем зобов`язань.

У відповідь на зазначену претензію позивача відповідачем було повідомлено, що останній на мав можливості задовольнити вимоги з об`єктивних обставин, які не залежали від його волі, а відтак унеможливили належне виконання ним договірних зобов`язань, оскільки він отримав виробничу травму, внаслідок якої було проведено хірургічну операцію на лівій кісті руки. Крім цього, повідомив, що на його утриманні знаходиться батько, який потребує догляду, та він готовий приступити до виконання умов Договору, проте для належного його виконання має отримати макети різьблених балясин 3Д та інших конструктивних елементів.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За статтею 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, законодавство не містить окремого виду договору, як споживчий. Договір будь-якого виду може бути споживчим, якщо він відповідає критеріям, передбаченим законом.

Згідно правовій позиції Верховного суду України, викладеній в Узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів від 01 лютого 2013 року, незалежно від виду укладених громадянами договорів їх зміст - це угода про послугу та виконання робіт.

Тому, враховуючи, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, до відносин, які виникли на підставі Договору на виготовлення меблів на замовлення №18 від 30 червня 2018 року застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів, оскільки відповідає ознакам споживчого договору, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Положеннями частин першої, третьої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.

Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.

Зазначене вище кореспондується з положеннями частини другої статті 678 ЦК України, згідно якої у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) у покупця виникає право (за його вибором): відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміну товару.

Таким чином, відповідно до згаданих норм процесуального та матеріального закону, спосіб захисту прав споживача обирає сам позивач.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року №910/2861/18).

Відповідно до загальних положень про зобов`язання, визначених, зокрема, у статтях 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості й виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 527, 530-532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв`язку з невчасним та неналежним виконанням ОСОБА_2 умов укладеного між ними договору на виготовлення меблів на замовлення №18 від 30 червня 2018 року, останній підлягає розірванню.

Згідно частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (частина третя статті 653 ЦК України).

За змістом частини п`ятої статті 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Згідно частини другої статті 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її в строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до частини четвертої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

За змістом частини другої статті 852, пункту 2 частини першої статті 872 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення й використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своєї особистої потреби мають право, зокрема, на захист своїх прав державою, а також, на звернення до суду й інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав.

Згідно частини першої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що позивач належним чином виконала умови Договору, на виконання пункту 2.2.1. якого сплатила передоплату у розмірі 70 000 грн, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 30 червня 2018 року та товарним чеком №1 від 30 червня 2018 року, копії яких містяться в матеріалах справи, тоді як, відповідач у визначений в Договорі строк взяті на себе зобов`язання не виконав, погоджені сторонами Договору роботи повністю не виконав.

Щодо неналежного виконання відповідачем умов Договору, також свідчить наявність претензій з боку позивача та відповідей відповідача на претензії, переписка у месенджері.

Крім цього, за пунктом 4.3.1. Договору сторони погодили, що передача меблів (виробів) Замовнику оформляється актом приймання-передачі меблів (виріб) та актом виконаних робіт з виготовлення та збору меблів (виробів). У випадку монтажу меблів у Замовника, оформляється акт виконаних робіт з монтажу меблів (виробів).

Однак, Акт приймання-передачі меблів (виріб) та акт виконаних робіт з виготовлення та збору меблів (виробів), які передбачені пунктом 4.3.1. Договору в матеріалах справи відсутні.

Доказів зворотного суду не надано.

До того ж, посилання відповідача на субпідрядників та затримку виконання робіт з їх вини не має правового обґрунтування, адже відповідальність за їх роботу несе саме відповідач, як головний виконавець послуг за Договором (стаття 902 ЦК України).

Отже, безпідставними є посилання відповідача на те, що висновок суду першої інстанції про покладання на апелянта відповідальності за прострочення підрядної організації, яка вкладала паркетну дошку і це спричинило затримку затвердження кольору сходів, не ґрунтується на матеріалах справи та не підтверджується доказами, оскільки такий висновок у рішенні відсутній. Судом першої інстанції зазначено лише щодо відповідальності відповідача за роботу субпідрядників, як головного виконавця послуг за Договором, з огляду на посилання самого ОСОБА_2 на необхідність пошуку нових субпідрядників та затримку останніми робіт.

Також необґрунтованими є аргументи відповідача щодо факту виконання ним робіт на понад як 70 %, у зв`язку з чим вимога позивача про розірвання договору в повному обсязі не ґрунтується на вимогах закону, оскільки виконання робіт, передбачених умовами Договору, на понад як 70% не підтверджені жодними доказами та спростовуються відсутністю будь-яких актів приймання-передачі меблів (виріб) та актів виконаних робіт з виготовлення та збору меблів (виробів), які передбачені пунктом 4.3.1. Договору.

При цьому, судом установлено, що здійснену передоплату коштів позивачу у розмірі 70 000 грн відповідачем не повернуто.

Згідно статті 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Відповідно до статей 570, 571 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.

У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За таких обставин, завдаток, сплачений позивачем слугує доказом укладення договору на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

У той же час, аванс же не має забезпечувальної функції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №296/10217/15-ц, провадження № 14-727цс19).

Зважаючи на те, що договір відповідачем не виконано належним чином, отримана відповідачем 30 червня 2018 року від позивача сума завдатку (авансу за договором) у розмірі 70 000 грн, яка була сплачена позивачкою в забезпечення виконання умов договору № 18 від 30 червня 2018 року, що підтверджено розпискою відповідача та товарним чеком, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач набула право стягнення з відповідача на свою користь грошових коштів у розмірі 70 000 грн.

Таким чином, колегія погоджується з висновком місцевого суду, що оскільки відповідач у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, не виконав роботи у строк, зазначений в Договорі, чим самим порушив його умови, договір підлягає розірванню з поверненням грошових коштів у вигляді авансового платежу, сплачених за договором у розмірі 70 000 грн, ОСОБА_1 .

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно статей 549-551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За змістом частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Так, відповідно до пункту 5.1 Договору сторони погодили, що у випадку невиконання обов`язків за договором Виконавець сплачує замовнику неустойку в розмірі 0,0005 % від суми договору за кожний день прострочки.

Отже, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання за Договором, у відповідача виник обов`язок зі сплати неустойки у вигляді штрафу за період прострочення виконання відповідачем зобов`язання з 09 вересня 2018 року по 25 березня 2021 року у розмірі 325,15 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Виходячи з положень статей 16, 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З огляду на викладене, суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди врахувавхарактер правопорушення відповідача, який є таким, що завдав позивачу моральної шкоди, глибину душевних страждань позивача внаслідок порушення її прав та інтересів від протиправної поведінки відповідача, а також вимоги розумності та справедливості, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у розмірі 3 000 грн.

Висновок місцевого суду щодо визначеного судом розміру моральної шкоди є правильним законним та обґрунтованим. Суд правильно керувався засадами розумності, виваженості та справедливості.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до норм статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, відповідно до статті 137 ЦПК України, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01 вересня 2020 року у справі №640/6209/19).

Матеріалами справи встановлено, що на підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів позивача адвокатом Адвокатського Бюро «Наталії Пухи» Пухою Н.С. надано копії наступних документів: Договору про надання правової (правничої) допомоги № 19032021 від 19 березня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським Бюро «Наталії Пухи» (далі - Договір); Акт приймання-передачі наданих послуг від 19 березня 2021 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН №1901 на ім`я Пухи Н.С.; ордер серії ВК №1018490, виданий Адвокатським Бюро «Наталії Пухи» на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Пухою Н.С.; дублікат квитанції № 0.0..1 від 24 березня 2021 року.

Відповідно до пункту 4.1. Договору юридичну та правничу допомогу, що надається Адвокатським Бюро, Клієнт оплачує платежем в гривнях у розмірі визначену актом.

Оплата здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом акту (пункт 4.2. Договору).

Згідно з пунктом 4.4. Договору за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої юридичної та правничої допомоги і її вартість. Акт про надання юридичної та правничої допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання Клієнтом, останній не надав Адвокатському Бюро письмові аргументовані заперечення на акт (пункт 4.5. Договору).

Пунктом 4.6. Договору визначено, що сума, вказана, в пункті 4.1. Договору є гонораром Адвокатського Бюро за надання юридичної та правничої допомоги та поверненню не підлягає.

19 березня 2021 року Адвокатське Бюро «Наталії Пухи» в особі керівника АБ «Наталії Пухи» та ОСОБА_1 підписали Акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до пункту 2 якого у клієнта відсутні будь-які претензії до якості наданих послуг.

Відповідно до пункту 1.1. Акта приймання-передачі наданих послуг від 19 березня 2021 року написання позовної заяви, кількість годин - 3, вартість за одну годину - 500 грн, сума - 1 500,00 грн.

Згідно пункту 1.2. зазначеного Акта супроводження справи у суді, підготовка процесуальних документів (відповідь на відзив, розрахунки судових витрат тощо), кількість годин - 4, вартість за одну годину - 1 000 грн, сума - 4 000 грн. Загальна вартість послуг (без ПДВ) складає 5 500 грн.

Позивачем 24 березня 2021 року сплачено послуги Адвокатському Бюро «Наталії Пухи» за надання юридичної та правової допомоги згідно Договору у розмірі 1 500 грн, що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 24 березня 2021 року, копія якої міститься в матеріалах справи.

Суд першої інстанції виходив з обґрунтованості, реальності та підтвердженні витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим вирішив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на надання правничої допомоги у розмірі 1 500 грн.

Рішення суду в частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 1 500 грн є законним та обґрунтованим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, встановлених на їх підставі обставин справи, а також власного тлумачення апелянтом норм чинного законодавства.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «21» березня 2023 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик