К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2023 року місто Київ

справа № 753/20968/19

апеляційне провадження № 22-ц/824/1038/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Сирбул О.Ф. від 7 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Нові Комунікації", товариства з обмеженою відповідальністю "Новини 24 години" про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ТОВ "Телерадіокомпанія "Нові Комунікації", ТОВ "Новини 24 години" про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телеканалу " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", власником якого є ТОВ "Телерадіокомпанія "Нові Комунікації", у телепередачі "ІНФОРМАЦІЯ_5" ОСОБА_3 поширив про позивача недостовірну та негативну інформацію, що в перекладі на українську мову звучить як: "ІНФОРМАЦІЯ_7".

ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телеканалу " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", власником якого є ТОВ "Новини 24 години", у телепередачі "Великий вечір" ОСОБА_3 поширив про позивача недостовірну та негативну інформацію, що в перекладі на українську мову звучить як: "ІНФОРМАЦІЯ_8".

10 липня 2019 року в ефірі телеканалу " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", власником якого є ТОВ "Новини 24 години", у телепередачі "Український формат" ОСОБА_3 поширив про позивача недостовірну та негативну інформацію, що в перекладі на українську мову звучить як: "ІНФОРМАЦІЯ_9".

ІНФОРМАЦІЯ_4 на YouTube каналі "ІНФОРМАЦІЯ_17" ОСОБА_3 поширив про позивача недостовірну та негативну інформацію, що в перекладі на українську мову звучить як: "ІНФОРМАЦІЯ_10 ".

Посилаючись на те, що поширена відповідачами інформація є неправдивою, позивач просив: визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_3 в ефірі телепередачі " ІНФОРМАЦІЯ_5 " на телеканалі " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", власником якого є ТОВ "Телерадіокомпанія "Нові Комунікації", в ефірах телепередач "Великий вечір" та "Український формат" на телеканалі " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", власником якого є ТОВ "Новини 24 години" та на YouTube каналі "ІНФОРМАЦІЯ_17", такого змісту: "ІНФОРМАЦІЯ_11"; " ІНФОРМАЦІЯ_12 ". Зобов`язати ОСОБА_3 протягом 15 календарних днів з дня набрання рішенням по справі законної сили, спростувати вказану інформацію. Зобов`язати ТОВ "Телерадіокомпанія "Нові Комунікації", ТОВ "Новини 24 години" надати можливість ОСОБА_3 протягом 15 календарних днів з дня набрання рішенням по справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію в ефірах своїх телеканалів " ІНФОРМАЦІЯ_2 " та " ІНФОРМАЦІЯ_13 ".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 7 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що поширена ОСОБА_3 інформація, яку позивач вважає недостовірною відносно нього, є нічим іншим, як оціночним судженням, а тому відповідно до статті 30 Закону України "Про інформацію", такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. При цьому суд критично оцінив подані позивачем докази щодо поширення цієї інформації.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що відповідач ОСОБА_3 у своїх виступах в ефірах телеканалів ZIK, NEWSONE, ютуб каналах прямо та чітко називав позивача вбивцею, що є по своїй суті фактичним твердженням, а не оціночним судженням.

Судом не враховано, що поширена відповідачами інформація стосувалась обставин нападу на ОСОБА_1 24 травня 2018 року, в результаті чого він був визнаний потерпілим у кримінальному провадженні і на час її поширення цей процесуальний статус змінений не був.

Висновок суду про те, що позивачем не засвідчено належним чином подані в якості доказів відеофайли є помилковим, оскільки такої технічної можливості на момент подачі позову не існувало.

Самостійно отримані позивачем відеозаписи телепередач з мережі Інтернет слід вважати належними та допустимими доказами, що підтверджується актуальною судовою практикою Верховного Суду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи відзиви на апеляційну скаргу до суду не подали.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телеканалу " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", власником якого є ТОВ "Телерадіокомпанія "Нові Комунікації", у телепередачі "ІНФОРМАЦІЯ_5", ОСОБА_3 поширено інформацію, що в перекладі на українську мову звучить як: "ІНФОРМАЦІЯ_14".

ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телеканалу " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", власником якого є ТОВ "Новини 24 години", у телепередачі "Великий вечір" ОСОБА_3 поширив інформацію про позивача, що в перекладі на українську мову звучить як: ІНФОРМАЦІЯ_15.".

10 липня 2019 року в ефірі телеканалу " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", власником якого є ТОВ "Новини 24 години", у телепередачі "Український формат" ОСОБА_3 поширив інформацію про позивача, що в перекладі на українську мову звучить як: "ІНФОРМАЦІЯ_16".

ІНФОРМАЦІЯ_4 на YouTube каналі "ІНФОРМАЦІЯ_17" ОСОБА_3 поширив інформацію, що в перекладі на українську мову звучить як: "… ІНФОРМАЦІЯ_18ІНФОРМАЦІЯ_19".

Факт поширення вказаної інформації підтверджується копіями записів ефірів на електронному носії DWD+RW, що міститься в матеріалах справи (том І а.с. 23).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин 2, 3 статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із частиною 1 статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Згідно з частинами 1, 4, 6, 7 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної

інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки "інформації" чи "ідей",

які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 8 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином

або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте, навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки, згідно зі статтею 21 Закону про пресу, редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" суб`єктом інформаційної діяльності у сфері телебачення і радіомовлення є юридична особа, що здійснює господарську діяльність у сфері телебачення і радіомовлення (телерадіоорганізація, провайдер програмної послуги тощо).

Телерадіомовлення - створення (комплектування та/або пакетування) і розповсюдження програм, пакетів програм, передач з використанням технічних засобів телекомунікацій для публічного приймання за допомогою побутових теле- та радіоприймачів

у відкритий спосіб чи за абонентну плату на договірних засадах. Аудіовізуальний твором є частина телерадіопрограми, яка є об`єктом авторського права, має певну тривалість, авторську назву і власну концепцію, складається з епізодів або цілісних авторських творів, поєднаних між собою творчим задумом і зображувальними чи звуковими засобами та яка є результатом спільної діяльності авторів, виконавців та виробників (стаття 1 Закону України "Про телебачення і радіомовлення")

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" не допускається використання телерадіоорганізацій для поширення інформації, яка порушує законні права та інтереси фізичних і юридичних осіб, посягає на честь і гідність особи.

Дані про кожну індивідуальну програму чи передачу мають містити ім`я автора чи авторів, назву і адресу виробника програми. Відповідальність за зміст програм та передач несе керівник телерадіоорганізації або автор (автори) програми та/чи передачі (частини 5, 6 статті 6 Закону України "Про телебачення і радіомовлення").

Частинами 1, 2, 3, 5 статті 64 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Право вимагати спростування мають офіційні представники громадянина, якщо сам громадянин не має можливості вимагати спростування.

Заяву з вимогою спростування має бути подано до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національної ради. На вимогу заявника телерадіоорганізація зобов`язана надати йому можливість безкоштовного прослуховування (перегляду) відповідного фрагменту програми чи передачі або надати копію запису фрагменту з відповідною оплатою.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Водночас законодавство, що регулює відносини, пов`язані з поширенням недостовірної інформації шляхом передання її по радіо, телебаченню, не передбачає, що докази поширення такої інформації (докази транслювання чи ре транслювання

телерадіоорганізацією передачі зі спірною інформацією) можуть бути отримані виключно в порядку, передбаченому Законом України "Про телебачення і радіомовлення".

Відповідно до змісту вказаних норм, для досягнення мети здійснення судового розгляду, позивач має право надати або відеозапис, отриманий у порядку статті 64 Закону України "Про телебачення і радіомовлення", або відеозапис з електронного інтернет-джерела (електронної платформи), на якому (якій) розміщено відеоролик. Якщо особа не має такого запису і надає копію, отриману з інших джерел, відповідно до статті 84 ЦПК України суд може витребувати відеозапис за наявності сумніву у відповідності поданого відеозапису оригіналу. Якщо відеозапис не зберігся взагалі, то сторони мають право доводити факти порушеного права у справі будь-якими доказами.

Наявний в матеріалах справи диск із копіями записів телепередач, у яких відповідачем ОСОБА_3 була поширена інформація, що безпосередньо стосується позивача, не викликає у суду апеляційної інстанції сумнівів щодо її автентичності, а тому є належним доказом.

На можливості прийняття в якості доказів копії записів телепередач, отриманих стороною позивача самостійно з мережі Інтернет, наголошував також Верховний Суд у постановах від 8 травня 2019 року у справі № 761/37180/17, від 2 липня 2020 року у справі № 761/36287/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 761/39429/14-ц, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 грудня 2021 року у справі № 905/902/20.

Стосовно самої суті поширеної інформації, колегія суддів звертає увагу на таке.

Важливою гарантією дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язанийдоводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частини 1-3 статті 62 Конституції України).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Хужин та інші проти Росії" від 23 жовтня 2008 року зроблено висновок, що презумпція невинуватості, закріплена у частині 2 статті 6 Конвенції, є одним з елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у частині першій цієї статті (рішення у справі "Аллен де Рібемон проти Франції" від 10 лютого 1995 року, пункт 35), і спрямована на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи у суді.

Зокрема цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина була доведена відповідно до закону (рішення у справі "Мінеллі проти Швейцарії" від 25 березня 1983 року). Разом із тим ця вимога стосується і висловлювань інших посадових осіб про перебіг розслідування кримінальної справи, якщо такі твердження спонукають громадськість повірити у винуватість обвинуваченої особи та впливають на оцінку фактів даної справи компетентним судом (рішення у справах "Аллен де Рібемон проти Франції", пункт 41; "Дактарас проти Литви" від 24 листопада 2000 року пункти 41-43; "Бутвевічюс проти Литви" від 26 березня 2002 року, пункт 49).

Як наголошує ЄСПЛ, вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (рішення від 3 жовтня 2002 року у справі "Бемер проти Німеччини", пункти 54, 56; від 27 лютого 2007 року у справі "Нештяк проти Словаччини", пункти 88-89).

Аналогічне визначення презумпції невинуватості наведено у рішенні ЄСПЛ у справі "Шагін проти України" від 10 грудня 2009 року, у якому наголошено на тому, як важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи, порушеної проти особи, та визнання її винною у вчиненні того чи іншого злочину (рішення від 24 листопада 2000 року у справі "Дактарас проти Литви", пункт 41).

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 757/34493/15-ц, провадження № 61-20682св18.

Відповідно до статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК України та інших законів України.

Правовий зв`язок конкретної особи з досудовим розслідуванням можливий лише шляхом наділення її (або набуття нею) конкретного правового статусу, передбаченого КПК України.

Факт набуття особою певного процесуального статусу гарантує їй можливість використання комплексу відповідних процесуальних прав, передбачених законом, а також дозволяє ідентифікувати її як учасника кримінального провадження, перелік яких є вичерпним.

Згідно з пунктами 19, 25 частини 1 статті 3 КПК України учасниками кримінального провадження зі сторони захисту є підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

При цьому, саме передбачений КПК України процесуальний статус "підозрюваний" дозволяє ідентифікувати особу, як таку, що має відношення до кримінального провадження в силу своєї можливої причетності до вчинення злочину.

Так, притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (пункт 14 частини 1 статті 3 КПК України).

Відповідно до частини 1 статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно частини 2 статті 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Враховуючи системний аналіз вищезазначених норм КПК України та принципу презумпції невинуватості, який закріплений у статті 62 Конституції України, статті 2 КК України, статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 11 Загальної декларації прав людини, суд приходить до висновку про те, що відсутні правові підстави стверджувати, що особа, яка не перебуває в статусі підозрюваного чи в іншому з зазначених вище процесуальних статусів, має відношення до вчинення злочину, який розслідується.

Частиною 1 статті 276 КПК Українипередбачено, що повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення обов`язково здійснюється у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 115, частиною 2 статті 263 КК України, 11 червня 2020 року (том І а.с. 160-162).

Тобто на час поширення оспорюваної інформації (липень 2019 року) у відношенні позивача не було складено та йому не було повідомлено навіть про підозру у тому кримінальному провадженні, про яке зазначав у своєму виступі ОСОБА_3 , а отже, поширена ОСОБА_3 в ефірах телепередач "Великий вечір", "Український формат" на телеканалі "Newsone", власником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Новини 24 години", інформація наступного змісту: " ІНФОРМАЦІЯ_20" не відповідає дійсності та є недостовірною.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що вказані тезиси є оціночним судженням, оскільки конструкція речень дає однозначні підстави вважати, що ця інформація стосувалася саме позивача і містила категоричні твердження на його адресу.

Разом з тим, інші висловлювання ОСОБА_3 у вказаних програмах, які позивач вважає недостовірними, дійсно є оціночними судженнями, а деякі фрази - вирваними із загального контексту. Зі змісту поширеного тексту чітко убачається особисте відношення ОСОБА_3 і його погляди стосовно особи позивача, а не висловлення конкретних фактів, що унеможливлює застосування до нього юридичної відповідальності за вказані дії.

Стосовно вимог позивача про зобов`язання ТОВ "Телерадіокомпанія "Нові Комунікації", ТОВ "Новини 24 години" надати можливість ОСОБА_3 протягом 15 календарних днів з дня набрання рішенням по справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію в ефірах своїх телеканалів " ІНФОРМАЦІЯ_2 " та " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", колегія суддів зазначає, що здійснення телевізійного мовлення ТОВ "Телерадіокомпанія "Нові Комунікації", ТОВ "Новини 24 години" припинено на виконання рішення РНБО від 2 лютого 2021 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", введеним в дію Указом Президента України № 43/2021

"Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 лютого 2021 року "Про застосування персональних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) ".

Таким чином, відсутня реальна можливість виконання рішення суду у обраний позивачем спосіб відносно відповідачів ТОВ "Телерадіокомпанія "Нові Комунікації", ТОВ "Новини 24 години", а тому вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову через неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3 842 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 7 червня 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Нові Комунікації", товариства з обмеженою відповідальністю "Новини 24 години" про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, поширену ОСОБА_3 в ефірах телепередач "Великий вечір", "Український формат" на телеканалі "Newsone", власником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Новини 24 години", такого змісту: "ІНФОРМАЦІЯ_21".

Зобов`язати ОСОБА_3 протягом 15 календарних днів з дня набрання рішенням по справі законної сили, спростувати інформацію, поширену в ефірі телепередачі " ІНФОРМАЦІЯ_6 " на телеканалі " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", власником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Новини 24 години", такого змісту: "ІНФОРМАЦІЯ_22".

Зобов`язати ОСОБА_3 протягом 15 календарних днів з дня набрання рішенням по справі законної сили, спростувати інформацію, поширену в ефірі телепередачі "Український формат" на телеканалі " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", власником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Новини 24 години", такого змісту: " ІНФОРМАЦІЯ_23".

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 842 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: