ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/2280/20 Номер провадження 22-ц/814/1273/23Головуючий у 1-й інстанції Ольховський Є.Б. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М.,
секретар Баштенко В.Ю.,
з участю представника АТ «Ощадбанк» Усатюк І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк»,
на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 31 березня 2021 року, постановлене суддею Ольховським Є.Б.,
по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про повернення безпідставно стягнутих відсотків,

в с т а н о в и в:
29.04.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позову зазначає, що 09.11.2018 між ним та АТ «Державний ощадний банк України» укладено договір про споживчий кредит №250/0067, зобов`язання за яким, включно із відсотками, позивачем виконано в повному обсязі.

Із 23.07.07.2007 по час звернення в суд із цим позовом, позивач проходить військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Харківській області, а отже на нього поширюється дія п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». За змістом наведеної норм закону з початку і до закінчення особливого періоду з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, у тому числі, перед банком, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Із підстав викладеного вважає, що відповідач неправомірно нараховував йому відсотки за користування кредитними коштами та просить витребувати у АТ «Державний ощадний банк України» відомості щодо розміру коштів, сплачених ним в якості відсотків за договором про споживчий кредит №250/0067 від 06.11.2018 та постановити їх до стягнення на користь позивача.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 04.05.2020 витребувано у АТ «Державний ощадний банк України» інформацію щодо перерахунку ОСОБА_1 відсотків за погашений у повному обсязі кредит за договором про споживчий кредит №250/0067 від 09.11.2018 станом на 29.04.2020./а.с.50 т.1/

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 31.03.2021 позов задоволено.

Стягнуто із АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 грошові кошти сплачені в якості відсотків у сумі 293 662,09 грн.

Стягнуто із АТ «Державний ощадний банк України» на користь держави судові витрати в сумі 908,00 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що на позивача поширюються норми п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому у кредитора були відсутніми підстави нарахування процентів за користування кредитними коштами. При визначенні розміру стягнення, судом першої інстанції враховано, що відповідач ухилився від надання суду необхідних доказів щодо суми сплачених відсотків за кредитним договором, а тому взяв за основу розрахунок суми сплачених відсотків зроблений позивачем на підставі таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит станом на 09.11.2018 за якою за користування кредитом позивачем сплачено 293 662,09 грн.

Відповідач із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. У апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Зазначає, що договірні взаємовідносини між сторонами закінчились шляхом дострокового повернення кредиту за ініціативою позичальника, про що укладено договір про розірвання договору про споживчий кредит (лінія на сплату КАСКО) №250/0067/2 від 06.12.2019.
Судові рішення щодо визнання окремих умов такого договору або всього договору нікчемним, розірваним, неукладеним тощо, тобто погашення кредиту відбулось на законних підставах стосовно усіх умов договору. Тоді як за правилами ч.4 ст.653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Вважає відсутніми підстави для відкриття провадження у цій справі через невідповідність позовної заяви вимогам ч.3 ст.175 ЦПК України(п.п.3,4,5,6,8,10).
Доводить, що ухвала про витребування доказів від 04.05.2020 була постановлена за відсутності законних підстав, оскільки вимога позивача про витребування доказів не відповідала вимогам ст.84 ЦПК України, а приєднані до позову адвокатські запити не стосуються суті вимог. Суд першої інстанції викладене залишив поза увагою та, на думку відповідача, надав неналежну оцінку відповіді відповідача на виконання такої ухвали, а саме, що у кредитора відсутні будь-які документи підтверджуючі перебування позичальника на військовій службі під час дії особливого періоду.
Зазначає, що надана позивачем до суду довідка про проходження ним військової служби не належить до виключного переліку необхідних документів, зазначених в листі Міністерства оборони України, що звільняють військовослужбовців від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом.
Просить застосувати до спірних правовідносин позицію Верховного Суду, сформовану у справах №306/1157/15-ц від 21.02.2018, №521/12726/16-ц від 30.05.2018, №327/353/16-ц від 10.01.2019, за змістом якої важливим є наявність у матеріалах судової справи доказів, що військовослужбовець безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції.
Повідомляє, що відповідач звертався до СБУ та Міністерства оборони України із запитами для отримання роз`яснення щодо категорій військовослужбовців СБУ на яких поширюється дія пільги, передбачена ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також переліку документів, які підтверджують статус таких військовослужбовців. Отримані відповіді є суперечливими. Разом із цим, вважає, що перед постановленням оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції повинен був витребувати інформацію про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції.
Зазначає, що позивачем не надано розрахунку та обґрунтування суми стягнення, а наведений розрахунок сплачених відсотків суперечить чинному законодавству, а тому не може бути прийнятий судом як доказ.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.07.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою АТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк»,на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 31.03.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 30.07.2021.
27.08.2021 до Харківського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.
03.09.2021 відповідачем подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10.11.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням сторін.
21.03.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без його участі. Вимоги апеляційної скарги заперечує.
У суді апеляційної інстанції представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні. Раніше заявлене клопотання про витребування доказів не підтримав.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції установлено, що09.11.2018 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит (для придбання транспортного засобу) №250/0067, за умов якого отримав кредит в загальному розмірі 1069700,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 08.11.2023, зі сплатою процентів 9,99% річних./а.с.19-33 т.1/

Згідно листа АТ «Державний ощадний банк України» №46-13/5590/7741-БТ від 13.07.2020, кредит, отриманий на підставі договору про споживчий кредит №250/0067 від 09.11.2018, був достроково погашений ОСОБА_1 06.12.2019.

Проте заява про повернення сплачених процентів за вказаним споживчим кредитом ОСОБА_1 була направлена до банку 27.12.2019, тобто вже після дострокового погашення споживчого кредиту.

В період дії договору про споживчий кредит №250/0067, а саме, з 09.11.2018 (дата відкриття споживчого кредиту) по 06.12.2019 (дата його дострокового погашення) будь-які заяви/листи з надання підтверджуючих документів перебування ОСОБА_1 на військовій службі під час дії особливого періоду не надавались./а.с.74 т.1/

Згідно до довідки Управління Служби безпеки України в Харківській області № 70/11-40 від 31.08.20р. ОСОБА_1 з 23.07.2007р. проходить військову службу в СБУ в Харківській області./а.с.8 т.1/.

У відповідь на письмове звернення ОСОБА_1 від 26.12.2019р. АТ «Ощадбанк» повідомило листом від 24.01.2020, що питання про повернення відсотків буде вирішуватись після надання ним переліку документів./а.с.17 т.1/. Указані документи 07.02.2020 надіслані відповідачу разом з адвокатським запитом (с.с.39-42).

Задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із того, що матеріалами справи підтверджено, що з позивача не підлягають стягненню проценти, нараховані за користування кредитом. У зв`язку з тим, що відповідач ухилився від надання суду необхідних доказів щодо суми сплачених відсотків за спірним договором, суд визнав за необхідне визнати факт наявності недотримання з боку відповідача положень п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та взяти за основу розрахунок суми сплачених відсотків зроблений представником позивача на підставі таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит станом на 09.11.2018, за якою за користування кредитом позивачем сплачено 293 662,09 грн.
Апеляційний суд із висновками районного суду не погоджується з таких підстав.
Статтею 5 Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до статті 6 Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413.
Статус учасника бойових дій надається, зокрема, військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення: витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
Рішенням Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України №189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.
Законом України від 20 травня 2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту: військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року №18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Звертаючись до суду з позовними вимогами про відновлення права військовослужбовця та повернення (перерахування) раніше сплачених відсотків за кредитом, ОСОБА_1 на підтвердження своїх аргументів щодо наявності у нього права на отримання пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року, надав суду у якості доказів довідку Управління Служби безпеки України в Харківській області №70/11-40 від 31.08.20р., за змістом якої із 23.07.2007р. він проходить військову службу в СБУ в Харківській області./а.с.8 т.1/.

Проте така довідка не підтверджує факт участі позивача у бойових діях, спрямованих на захист Батьківщини, під час дії в державі особливого періоду, що дає підстави для висновку, що на спірні правовідносини не поширюється дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Разом із цим за змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справах №306/1157/15-ц від 21.02.2018, №521/12726/16-ц від 30.05.2018, №327/353/16-ц від 10.01.2019, підставами застосування пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є докази, що військовослужбовець безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції.
Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною другою статі 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи , а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені.
Відповідний процесуальний обов`язок позивач не виконав та за правилами ч.4 ст.12 ЦПК України несе ризики настання нас ділків із цим пов`язаних. Тоді як суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, погоджується із доводами апеляційної скарги, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту його участі у бойових діях, спрямованих на захист Батьківщини, під час дії в державі особливого періоду, що виключає підстави задоволення вимог позову.
Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального закону не знайшли свого підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню, із постановленням нового про відмову в задоволенні вимог позову.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 п.п.3,4, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», -задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 31 березня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про повернення безпідставно стягнутих відсотків відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22.03.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Л.М. Хіль