Провадження № 22-ц/801/671/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 рокуСправа № 127/25939/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Панасюка О. С., Берегового О. Ю.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою її представником адвокатом Покоєвичем Артемом Олексійовичем на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2023 року, постановлену у складі судді Волошина С. В. у м. Вінниці, дата складання повного тексту ухвали відповідає даті її прийняття,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про забезпечення позову, обгрунтовуючи її тим, що у провадженні суду перебуває цивільна справа за його позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, а саме: холодильник LIEBHERR, посудомийна машина Samsung, газовий котел ARISTON CLAS, кухонні меблі, кухонний м`який куточок, меблі в кімнату (комод меблева стінка), шафа купе, комп`ютерний стіл, диван, пральна машина Hotpoint-Ariston, гарнітура у ванній кімнаті (ванна, умивальник з тумбою), радіаторні батареї в кількості 4 штуки, кондиціонер Альпарі, миючий пилосос Samsung.

Зазначене майно було набуте подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час зареєстрованого шлюбу з 2005 року до 2020 року та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , у якій вони проживали з 2011 року та яка належить на праві власності батьку ОСОБА_2 ОСОБА_3 . Також там знаходяться документи, які підтверджують факт придбання зазначеного майна у період шлюбу, проте доступу до них як і до самого майна позивач не має, оскільки не проживає у квартирі з жовтня 2020 року, факт придбання спірного майна у шлюбі можуть підтвердити свідки. Тому позивач просив суд провести опис та арешт майна, яке є предметом позову у справі про поділ майна подружжя.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково: накладено арешт на рухоме майно, що згідно доводів позивача знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: холодильник LIEBHERR, посудомийну машину Samsung, газовий котел ARISTON CLAS, кухонні меблі, кухонний м`який куточок, меблі в кімнату (комод меблева стінка), шафа купе, комп`ютерний стіл, диван, пральну машину Hotpoint-Ariston, гарнітуру у ванній кімнаті (ванна, умивальник з тумбою), радіаторні батареї в кількості 4 штуки, кондиціонер Альпарі, миючий пилосос Samsung.; проведення арешту доручено Першому відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (місце знаходження: вулиця Соборна, 15-а, Вінниця). В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Задовольняючи заяву, суд вважав, що оскільки на даний час спірне майно перебуває у квартирі, у якій ОСОБА_1 не проживає та не має доступу до вказаного майна, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову про поділ майна подружжя або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних права або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_2 через свого представника адвоката Покоєвича А. О. подала апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову про поділ майна подружжя.

На підтвердження доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що позивачем не доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт, було придбане у шлюбі. Воно як і квартира АДРЕСА_2 , у якій воно знаходиться, є власністю її батька ОСОБА_3 і не є предметом спільної сумісної власності подружжя. Окрім того у заяві не конкретизовано на яке майно слід накласти арешт, а газовий котел, натяжні стелі, радіаторні батареї та ванний гарнітур є складовими частинами квартирами, не є майном у розумінні ст. 190 ЦК України, а тому взагалі не підлягають поділу.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.

У судове засідання до апеляційного суду з`явився позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Каленяк Е. А., апеляційну скаргу ОСОБА_2 просили залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Додали, що на сьогодні квартира у якій були речі вже продана і доля речей їм не відома.

Відповідачка ОСОБА_2 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про прпичини неявки суд не повідомили.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено такі обставини, які не заперечуються сторонами.

16 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб.

З 20 березня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта (а. с. зворот а. с. 4).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано (а. с. 9).

Як видно із довідки про склад сім`ї, виданої КЗВО «Вінницька академія безперервної освіти» 15 серпня 2022 року ОСОБА_1 разом із дітьми ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою АДРЕСА_3 (а. с. 5).

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, а саме: холодильник LIEBHERR, посудомийна машина Samsung, газовий котел ARISTON CLAS, кухонні меблі, кухонний м`який куточок, меблі в кімнату (комод меблева стінка), шафа купе, комп`ютерний стіл, диван, пральна машина Hotpoint-Ariston, гарнітур у ванній кімнаті (ванна, умивальник з тумбою), радіаторні батареї в кількості 4 штуки, кондиціонер Альпарі, миючий пилосос Samsung (а. с. 1).

21 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, у якій просить здійснити опис та арешт зазначеного спірного майна (а. с. 79).

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частин першої, другої статті 150 ЦПК України, позов може забезпечуватися, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини (пункти 1-4, 10 ч.1 ст. 150 ЦПК України).

Як роз`яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Так, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, а майно, на яке просить накласти арешт позивач, є об`єктом заявленого ним позову. Суд першої інстанції вірно зазначив що ОСОБА_1 не має доступу до майна, яке бажає поділити, а тому існує реальна загроза, що це майно буде використане відповідачем на власний розсуд, що унеможливить виконання рішення по справі.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що це майно не було придбане під час перебування позивача та відповідача у шлюбі, - є безпідставними, адже це питання вирішується судом в ході розгляду справи по суті.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, на те, що до апеляційного суду позивачем подано нові докази, які свідчать про те, що квартира по АДРЕСА_1 , в якій знаходилося спірне майно була 08.02.2023 року продана (довідка з ДРРП на (а. с. 120 - 121 ), ОСОБА_1 та діти ОСОБА_5 і ОСОБА_6 зняті з реєстраційного обліку (довідки а. с. 118 - 119) тому, апеляційний суд виснує, що відчуження і зняття позивача з реєстраційного обліку під час розгляду в суді справи про поділ майна подружжя, безумовно підтверджує той факт, що відповідач діє недобросовісно по відношенню до позивача

Таким чином, враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо розподілу спільно нажитого майна подружжя, зважаючи на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, колегія суддів приходить переконання, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для вжиття заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, зокрема у разі задоволення позовних вимог, з метою забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, є очевидним.

При цьому, колегія суддів враховує те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а забезпечення позову у такий спосіб не вплине на права і обов`язки осіб, які не є учасниками даної справи.

Враховуючи наведене та слідуючи заяві про забезпечення позову, основними вимогами за якою є унеможливлення відчуження спірного рухомого майна, колегія суддів приходить до переконання про безпідставність доводів апеляційної скарги та законність оскаржуваної ухвали.

Обраний позивачем вид забезпечення позову, шляхом накладення арешту не призведе до невиправданого обмеження майнових прав учасників справи, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися таким майном на час розгляду справи.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питанням скасування заходів забезпечення позову.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання судових витрат відповідно статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, понесені нею судові слід залишити за нею.

Доказів понесення судових витрат ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Покоєвичем Артемом Олексійовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. С. Панасюк

О. Ю. Береговий