ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 628/1364/21 Номер провадження 22-ц/814/92/23Головуючий у 1-й інстанції Гетьман Л.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 серпня 2021 року, ухвалене суддею Гетьман Л.В., повний текст рішення складено 03.09.2021 р., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Куп"янської міської ради Харківської області, про визначення місця проживання дитини та встановлення часу зустрічей батька з дитиною.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача

в с т а н о в и л а:

У квітні 2021 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області про визначення місця проживання дитини та встановлення часу зустрічей батька з дитиною, вказуючи, що вони з відповідачем є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка зазначає, що дитина проживає з нею у селі Ківшарівка, Куп`янського району, де є місце для відпочину, занять. Шлюб з відповідачем розірваний. Дитина зареєстрована з батьком за адресою сел. Ківшарівка, Куп`янського району.

Позивачка вказує, що 01 березня 2021 року відповідач забрав дитину та залишив її у себе. Тепер постало питання про визначення місця проживання дитини з нею, оскільки до 01 березня 2021 року дитина була зареєстрована за адресою її місця проживання. Вона дала згоду на реєстрацію дитини з батьком тільки за проханням батька.

Малолітній син є привітним, балакучим, ввічливим, позитивним та неконфліктним хлопчиком. У період, коли вона перебуває на роботі, догляд за ним здійснює його бабуся, яка є пенсіонеркою і не працює. У дитини виявлено порушення пуринового обміну, він потребує спеціального лікування в медико-генетичному центрі.

Вона працює інспектором прикордонного контролю Прикордонної служби України, має достатній заробіток для утримання дитини, добре характеризується за місцем роботи.

Відповідач має борги по аліментам, працює нещодавно, не забезпечує дитині нормальний образ життя, тому вважає, що для дитини краще проживати з нею і пропонує встановити графік побачень батька з сином - один день в тиждень в суботу з 10 ранку в суботу до 18.00 вечора у неділю та з необхідності врахувати режим, інтереси і потреби дитини.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 серпня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа : служба у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області про визначення місця проживання дитини та встановлення часу зустрічей батька з дитиною - задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Встановлено батькові ОСОБА_1 такий порядок участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : кожної суботи щомісяця з 10.00 год. до 18.00 год. неділі за місцем проживання батька та в громадських місцях культурно-розважального характеру, що призначені для повноцінного відпочинку дитини та відповідають віку дитини, за бажанням дитини, з урахуванням стану здоров`я дитини за попередньою домовленістю з матір`ю. Якщо батько не має змоги забрати дитину у визначений час побачень, то цей час відкладається на інший - за домовленістю обох батьків. У дні зустрічей мати можливість батьку забирати дитину з дошкільного та шкільного закладу освіти особисто.

Спільний відпочинок з батьком в період його відпустки не більше 15 днів, за домовленістю з матір`ю без її присутності та за бажанням дитини; спілкування засобами телефонного зв`язку батька з сином у період бадьорості дитини, з урахуванням його режиму дня, стану здоров`я, бажання спілкуватись із батьком.

У день народження малолітнього ОСОБА_3 дозволити матері та батьку зустрічі з дитиною по черзі через рік з 09.00 год. до 19.00 год., починаючи з дня народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , який він проведе з матір`ю; у новорічні свята зустрічі з дитиною по черзі через рік починаючи з 12.00 год. 31 грудня 2021 р. до 12.00 год. 01 січня 2022 який він проведе з батьком, за попередньою домовленістю з матір`ю.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, змінити рішення суду першої інстанції в частині встановлення відповідачу порядку участі у вихованні малолітньої дитини: не менше 2 днів на тиждень зустрічей з дитиною під час його вихідних з ночівлею дитини за місцем його проживання, а також систематичні відвідування дитячого садка(школи в подальшому), ввімкнення телефону дитини, проведення відпустки з дитиною не менше 2-х тижнів на рік.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд при визначенні порядку участі батька у вихованні сина вийшов за межі позовних вимог.

Зазначає, що позивачка чинить перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, що не враховано судом, як і наявність суперечок між батьками.

Визначаючи порядок участі батька у вихованні дитини, за бажанням дитини, місцевий суд не врахував, що інтереси дитини не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Також не з`ясовувалася думка дитини при вирішенні спору щодо місця її проживання.

У відзиві на апеляційну скаргу, який ОСОБА_2 подала до Харківського апеляційного суду 22.11.2021 р., позивачка просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін, яке вважає законним і обґрунтованим.

Справа перебувала у провадженні Харківського апеляційного суду та розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

21.04.2022 р. ця цивільна справа надійшла до Полтавського апеляційного суду та прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Згідно ч. 6, п. 1, 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

Згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

У судове засідання позивачка та її представник ОСОБА_4 , а також відповідач і третя особа не з`явилися. Про день, час і місце розгляду справи позивачка, її представник, третя особа повідомлені належним чином, в тому числі на електронні адреси згідно ч. 6. п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач - шляхом видачі оголошення на офіційний веб-сайт суду, в порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Неявка осіб, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи не перешкоджає її розгляду, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

На підставі наведеного, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно частини першої та другої ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 18.03.2016 року перебували у шлюбі та мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Куп`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального юстиції у Харківській області від 04 серпня 2016 р. (а.с.20).

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2018 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірваний (а.с.8,9).

Відповідно до рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18 квітня 2018 р. з відповідача ОСОБА_1 стягнуті аліменти на користь позивачки ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття. (а.с.26,27).

Позивачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 15-21/4368 від 29.03.2021 р., виданої органом реєстрації виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області та є власником помешкання за цією адресою на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2021 р., посвідченого приватним нотаріусом Литвиновою І.В., реєстр № 371 (а.с.23,24).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 15.04.2021 року, виданої органом реєстрації виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області та довідкою № 15-12/5734 від 28.04.2021 р., завідувачем сектору державної реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб відповідач ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.15,31,49,50).

Позивачка ОСОБА_2 працює інспектором прикордонного контролю 3 категорії - номер обслуги 2 групи інспекторів прикордонного контролю віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_5 », має звання старшого сержанта, позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджується службовою характеристикою (а.с.11).

За інформацією начальника служби у справах дітей Куп`янської міської ради № 228 від 24.03.2021 р. по заяві ОСОБА_2 щодо налагодження взаємного порозуміння з приводу виховання спільної дитини з ОСОБА_1 була проведена профілактична бесіда про права та обов`язки з приводу виховання дитини, та недопущення фізичного чи психологічного страждання дитини. Також ОСОБА_1 був попереджений про можливість притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності у разі порушення чинного законодавства у разі порушення прав дитини (а.с.19).

Рішенням виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області №234 від 17.06.2021 р. затверджено висновок про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку участі у вихованні дитини, згідно якого визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 ; встановлено батькові ОСОБА_1 такий порядок участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

кожної суботи щомісяця з 10.00 год. до 18.00 год. неділі за місцем проживання батька та в громадських місцях культурно-розважального характеру, що призначені для повноцінного відпочинку дитини та відповідають віку дитини, за бажанням дитини, з урахуванням стану здоров`я дитини за попередньою домовленістю з матір`ю. Якщо батько не має змоги забрати дитину у визначений час побачень, то цей час відкладається на інший - за домовленістю обох батьків. У дні зустрічей мати можливість батьку забирати дитину з дошкільного та шкільного закладу освіти особисто. Спільний відпочинок з батьком в період його відпустки не більше 15 днів, за домовленістю з матір`ю без її присутності та за бажанням дитини; спілкування засобами телефонного зв`язку батька з сином у період бадьорості дитини, з урахуванням його режиму дня, стану здоров`я, бажання спілкуватись із батьком; у день народження малолітнього ОСОБА_3 дозволити матері та батьку зустрічі з дитиною по черзі через рік з 09.00 год. до 19.00 год., починаючи з дня народження ІНФОРМАЦІЯ_6 , який він проведе з матір`ю; у новорічні свята зустрічі з дитиною по черзі через рік починаючи з 12.00 год. 31 грудня 2021 р. до 12.00 год. 01 січня 2022 який він проведе з батьком, за попередньою домовленістю з матір`ю (а.с.76-77).

Відповідач надав суду побутову характеристику за місцем реєстрації, згідно якої скарг на нього від сусідів до ТОВ КК «КомЕнергоКуп`янськ» не надходило (а.с. 51).

Крім цього ОСОБА_1 з 10.11.2020 р. працює у ТОВ «ТД «Молочна слобода», позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджується наданою суду характеристикою та довідками (а.с. 52,53-59).

Також відповідач надав суду витяг з Державного реєстру щодо наявності у нього на праві власності нерухомого майна - квартири (а.с. 64) та копію постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату про відрахування боргу за аліментами (а.с. 66).

Позивачкою надано копію виписку з генетичної картки, а відповідачем надано медичну довідку (огляд педіатром) щодо стану здоров`я малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , квитанції про придбання ліків (а.с. 12, 60-63).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що місце проживання малолітнього сина разом з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Встановлюючи час зустрічей дитини з батьком, суд першої інстанції взяв до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини та вказав про те, що визначений цим висновком спосіб участі батька у вихованні дитини буде відповідати інтересам як дитини, так і його батька.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень частин 7, 8 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини).

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Згідно із статтею 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

У частинах 1-3 статті 160 СК України зазначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Частинами 1,2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17.

Згідно статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено у п. 1 ст. 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН).

Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші.

Крім того малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з батьком.

01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням встановлених обставин справи, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, її віку, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову та визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

При цьому, місцевий суд взяв до уваги те, що дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , яка створила синові ОСОБА_3 умови для належного життя, фізичного, духовного розвитку та виховання; дитина зростає в атмосфері любові, матеріальної забезпеченості; підстави для розлучення малолітнього сина з матір`ю відсутні. Також місцевий суд врахував малолітній вік сина, його прихильність до матері та необхідність в цьому віці в постійній материнській ласці та турботі, а також ту обставину, що дитина постійно з дня народження проживає з матір`ю. Як зазначено у висновку, дитині створені належні житлово-побутові умови та умови для виховання дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із матір`ю, за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного розвитку дитини.

Також колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо встановлення графіку побачень батька з дитиною відповідно до висновку органу опіки та піклування Куп`янської міської ради Харківської області, про який зазначалося вище, виходячи з усталеного розпорядку життя дитини, її режиму.

При цьому суд першої інстанції правильно вказав про те, що саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини, а також зазначив, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, відношення до батька, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , які переважно дублюють заперечення проти позову, правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Його посилання в апеляційній скарзі на те, що суд, визначаючи порядок участі батька у вихованні сина, вийшов за межі позовних вимог, не приймаються до уваги, оскільки суд першої інстанції при визначенні участі батька у вихованні сина врахував висновок органу опіки та піклування, який відповідачем не спростований належними і допустимими доказами.

При цьому, місцевий суд вірно зазначив, що висновок складено з урахуванням усталеного розпорядку життя дитини, її режиму, та саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини.

Твердження відповідача про те, що позивачка чинить перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, не підтверджені належними і допустимими доказами.

У постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 241/47/19 наведено правовий висновок про те, що відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У цій справі дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досягла десятирічного віку. Отже посилання відповідача в апеляційній скарзі на неврахування думки дитини при вирішенні цього спору є недоцільними.

Підстав для скасування рішення суду з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20.03.2023.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук