ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 675/2360/20

Провадження № 22-ц/4820/31/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Ізяславський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області, про визнання батьківства за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 січня 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Ізяславський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області (далі Відділ ДРАЦС), про визнання батьківства.

ОСОБА_2 зазначив, що з 1 жовтня 2005 року відповідач ОСОБА_3 перебував із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18 червня 2018 року. У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 народила сина ОСОБА_5 , батьком якого записано відповідача. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 позивач довідався про те, що він є біологічним батьком ОСОБА_5 . Факт народження ОСОБА_4 дитини від позивача є цілком ймовірним, оскільки у 2016 році вони підтримували близькі стосунки. Дитина зростає та стає схожою на позивача, наразі, він переконаний у тому, що ОСОБА_5 є його сином.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд:

визнати його батьком дитини ОСОБА_5 ;

виключити з актового запису про народження ОСОБА_5 від 12 січня 2017 року №9, складеного Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, відомості про батька дитини ОСОБА_3 та внести до цього ж актового запису зміни, вказавши його батьком дитини, змінивши при цьому прізвище дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », а по-батькові дитини з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 січня 2022 року, в якому ухвалою від 17 лютого 2022 року виправлено описку, позов задоволено.

ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Ізяслава, Хмельницької області.

Визначено Відділу ДРАЦС виключити з актового запису про народження ОСОБА_5 від 12 січня 2017 року №9, складеного Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, відомості про батька дитини ОСОБА_3 , та внести до цього ж актового запису зміни, вказавши батьком дитини ОСОБА_2 , змінивши при цьому прізвище дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », а по-батькові з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».

Суд виходив з того, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. За клопотанням позивача у справі двічі призначалася судова молекулярно-генетична експертиза з метою встановлення кровного споріднення між позивачем і дитиною, однак ця експертиза не була проведена через неприбуття відповідача ОСОБА_3 разом із дитиною до експертної установи для відібрання експериментальних зразків. Оскільки ОСОБА_3 ухилився від проведення судової експертизи, то з урахуванням інших доказів у справі мають місце підстави для задоволення позову.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 ніколи не був у шлюбі з померлою матір`ю дитини ОСОБА_4 , не проживав з нею однією сім`єю на час зачаття та народження дитини, а лише припускає своє біологічне батьківство щодо малолітнього ОСОБА_5 . Факт походження малолітнього ОСОБА_5 від ОСОБА_2 не доведений належними та допустимими доказами, визнання батьківства ОСОБА_2 грубо порушує права та інтереси дитини, а позивач пропустив строк звернення до суду за захистом свого права, внаслідок чого підстави для визнання його батьківства щодо дитини відсутні. Суд не з`ясував усі обставини справи, не застосував норми чинного законодавства, не врахував поважність причин неявки відповідача до експертної установи для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 і Відділ ДРАЦС не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, і не дотримався положень статей 12, 109 ЦПК України, внаслідок чого ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 1 жовтня 2005 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18 червня 2018 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У січні 2018 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 припинили подружні стосунки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Після смерті матері діти проживають з відповідачем ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Частиною 3 статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до пункту першого статті 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

За змістом частини першої статті 121 Сімейного кодексу України (далі СК України) права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

В силу частини першої статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно зі статтею 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Із положень статті 134 СК України слідує, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Як передбачено частиною першою статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що правовідносини між батьками та дітьми виникають на підставі їх кровної спорідненості, відомості про яку мають бути зареєстровані в установленому законом порядку.

Походження дитини від батька, який із матір`ю дитини перебуває у шлюбі, засвідчується органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Водночас особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

Суд встановлює батьківство на підставі сукупності зібраних доказів, які підтверджують, у тому числі спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також визнання особою свого батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок молекулярно-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини у справі «Калачова проти Російської Федерації» (Кalacheva v. Russian Federation, рішення від 7 травня 2009 року, заява №3451/05, пункт 34) вказав на те, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Висновок експертизи, у тому числі молекулярно-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У разі ухилення учасника справи від участі в експертизі, зокрема нез`явлення його на експертизу або неподання ним експертам необхідних матеріалів, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Водночас, неявка особи, яка бере участь у справі, на експертизу або ухилення цієї особи від подання експертам необхідних матеріалів, якщо без цього провести експертизу неможливо, не є безумовною підставою для визнання чи відмови у визнанні судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза. Це питання вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від того, яка сторона, через які причини не з`явилася на експертизу або не подала експертам необхідних матеріалів, а також яке значення має для неї висновок експерта, беручи до уваги всі докази, що є у справі в їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу батьківства малолітнього ОСОБА_5 , для вирішення якого повинен бути встановлений факт походження дитини від ОСОБА_2 .

Ухвалами Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 січня та 17 вересня 2021 року за клопотанням ОСОБА_2 у справі призначалася судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої було доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України. На вирішення експертизи було поставлено питання, чи являється ОСОБА_2 біологічним батьком малолітнього ОСОБА_5 .?

Сторони разом із дитиною викликалися до експертної установи для відібрання біологічного матеріалу необхідного для проведення експертизи на 21 квітня, 17 травня, 3 та 25 листопада 2021 року (а.с. 38, 49, 82, 90).

Про виклик до експертної установи ОСОБА_3 повідомлявся судом за адресою зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 . Однак, за повідомленням батька відповідача, ОСОБА_11 (а.с. 20), син фактично проживає у м. Полтаві. Повідомлення про виклик до експертної установи не були вручені ОСОБА_3 (а.с. 42-43, 85-86).

21 квітня та 3 листопада 2021 року ОСОБА_2 прибув до експертної установи для відібрання необхідних матеріалів. У свою чергу, ОСОБА_3 разом із дитиною жодного разу не з`явився до експертної установи. Тому ухвали про призначення експертизи були повернуті експертною установою суду без виконання (а.с. 54, 96).

ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про дату та місце проведення молекулярно-генетичної експертизи. При цьому судом першої інстанції не вжито необхідних і достатніх процесуальних заходів з метою проведення експертизи та забезпечення участі відповідача у ній.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 ухилився від проведення молекулярно-генетичної експертизи, у зв`язку з чим мають місце підстави для визнання факту, для з`ясування якого експертиза була призначена, не відповідає процесуальному закону.

Водночас інші докази у справі, зокрема, показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 достовірно не підтверджують походження малолітнього ОСОБА_5 від ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції помилкового керувався тим, що позов ОСОБА_15 є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції ухвалою від 15 липня 2022 року роз`яснив сторонам право на проведення молекулярно-генетичної експертизи на стадії перегляду справи, натомість, останні не зверталися до апеляційного суду з відповідними клопотаннями.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не врахував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства та зробив помилковий висновок про обґрунтованість позову ОСОБА_2 , у зв`язку з чим ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

В позові ОСОБА_2 слід відмовити у зв`язку з його недоведеністю.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в позові ОСОБА_2 відмовлено, то понесені ним витрати зі сплати судового збору за подання позову не підлягають відшкодуванню. Водночас ОСОБА_2 повинен відшкодувати ОСОБА_3 обґрунтовано понесені ним витрати зі сплати судового збору за подання в електронній формі апеляційної скарги у розмірі 1 008 грн 96 коп. (2102?0,4?150?0,8).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 1 008 гривень 96 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 8 березня 2023 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Демчук П.В.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 69