Справа № 206/1211/23
Провадження № 2-з/206/7/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2023 м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Маштака К.С., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська разом з позовною заявою надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Заява мотивована тим, що позивач у своєму позові просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за кожним із сторін право власності на 1/2 частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто предметом позову є нерухоме майно. На момент звернення до суду право власності на спірне майно квартиру, зареєстроване виключно за відповідачем, у розпорядженні якої перебувають уся технічна та правовстановлююча документація. Таким чином, на даний момент відповідач фактично володіє належною позивачу 1/2 частиною спірного майна та може вільно розпоряджатись цією частиною незалежно від волі позивача та взагалі без його відома. Враховуючи той факт, що у сторін виник спір щодо поділу спільного майна подружжя, яке відповідно до презумпціїї спільності в рівних частках належить кожному з подружжя, існують об`єктивні ризики того, що не бажаючи ділити спільне майно відповідач може на власний розсуд розпорядитись спільним майном сторін, зокрема відчужити квартиру, 1/2 частини якої належить позивачу. Тобто, у випадку відчуження відповідачем належної позивачеві частини спірної квартири, останній буде позбавлений гарантованого Конституцією України права на вільне володіння майном, що може призвести до виникнення нових судових спорів, понесення нових судових витрат, затягування відновлення порушеного права позивача на роки, або і взагалі позбавлення позивача можливості відновити порушене право. Вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру жодним чином не ускладнить реалізації прав та свобод відповідача, зокрема ніяким чином не перешкоджатиме належній реалізації права володіння та користування квартирою та не вплине на життя відповідача, натомість дозволить захистити права та інтереси позивача, унеможливить безпідставне відчуження належної позивачу частини спірного майна, забезпечить реальне виконання судового рішення у випадку задоволення позову. Враховуючи викладене, позивач просив забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101, загальною площею 61,7 кв.м., що була придбана на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2272, виданий 29.03.2019, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Н.А.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову, суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, зміст і форма відповідної заяви про забезпечення позову має відповідати вимогам, викладеним у ст. 151 ЦПК України.

Дослідивши заяву про забезпечення позову суд вважає, що заяву слід повернути позивачу з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Так, позивачем не зазначено ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, також п. 4 вказаної Постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Суд критично ставиться до твердження позивача щодо того, що існують об`єктивні ризики того, що не бажаючи ділити спільне майно відповідач може на власний розсуд розпорядитись спільним майном сторін, зокрема відчужити квартиру, 1/2 частини якої належить позивачу; що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру жодним чином не ускладнить реалізації прав та свобод відповідача, зокрема ніяким чином не перешкоджатиме належній реалізації права володіння та користування квартирою та не вплине на життя відповідача, натомість дозволить захистити права та інтереси позивача, унеможливить безпідставне відчуження належної позивачу частини спірного майна, забезпечить реальне виконання судового рішення у випадку задоволення позову, адже до заяви не долучено жодного доказу, що підтверджують такі твердження.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника та його представника.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги.

Таким чином, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняте судове рішення.

Так, в заяві про забезпечення позову відсутні відомості щодо зустрічного забезпечення, яке є гарантією захисту прав та інтересів відповідача та має забезпечити відшкодування збитків відповідача, що можуть бути спричинені забезпеченням позову, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, оскільки підстави для застосування зустрічного забезпечення має вирішуватись судом, тоді як позивач має виконувати вимоги, передбачені п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, щодо зазначення необхідної інформації.

У принципі 7 доповіді Асоціації міжнародного права «Про забезпечувальні і запобіжні заходи в міжнародному цивільному процесі», ILA,1996) зазначається, що суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті застосування забезпечувальних заходів.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, то зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично це є збереженням існуючого стану «status-quo» між сторонами до ухвалення кінцевого рішення суду.

В той же час, згідно зі ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам зазначеним у ст. 151 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149-153, 157, 260-261, 263, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.С. Маштак