Номер провадження: 22-ц/813/1743/23
Справа № 521/2574/21
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлебнікова Олександра Володимировича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна факторингова компанія» про визнання недійсним електронних торгів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлебнікова Олександра Володимировича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна факторингова компанія», в якому просила:

- визнати недійсними прилюдні торги від 18 січня 2021 року проведенні Державним підприємством «Сетам» з реалізації: «Іпотека. Двокімнатна квартира, загальною площею 75,4 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 »;

- визнати недійсним протокол про проведення електронних торгів від 18 січня 2021 року № 522091 з реалізації: «Іпотека. Двокімнатна квартира, загальною площею 75,4 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 »;

- визнати недійсним акт від 27 січня 2021 року про реалізацію предмета іпотеки: «Іпотека Двокімнатна квартира, загальною площею 75,4 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 »;

- визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна, серія НМР 363243110 зареєстровано в реєстрі № 110, виданий 11 лютого 2021 року, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська О.С.;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56578805 від 11 лютого 2021 року, 16:55:29 приватний нотаріус Янковська Ольга Сергіївна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.;

- у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасувати номер запису про право власності 40516027 від 11 лютого 2021 року;

- у реєстрі прав власності на нерухоме майно поновити право власності позивача шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за позивачем на житлове приміщення Двокімнатна квартира, загальною площею 75,4 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- на користь позивача витребувати з володіння ОСОБА_2 житлове приміщення Двокімнатна квартира, загальною площею 75,4 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог посилалася на такі обставини.

18.01.2021р. були проведені електронні торги, на яких було реалізовано житлове приміщення, а саме: двокімнатна квартира загальною площею 75,4 кв.м. за адресом; АДРЕСА_1 на підставі цього був складений протокол № 522091 від 18.01.2021р. «Продавцем» вказаного майна є Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлебніков О.В., а організатором торгів державне підприємство «Сетам». В результаті проведення торгів 27.01.2021 року приватним виконавцем був підписаний акт про реалізацію предмета іпотеки. Переможцем торгів став громадянин ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що вказаний вище правочин з продажу майна є незаконним, оскільки був проведений з порушенням норм чинного законодавства, а саме: ст. 47 Конституції України, ч. 4 ст. 29 ЦК України, Порядку реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016, тому має бути визнаний недійсним.

28 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк» було укладено Кредитний договір № 1501/1207/72-269, яким мені було надано кредитні кошти в розмірі 84000 (вісімдесят чотири тисячі) доларів США. Забезпеченням виконання зобов`язання по погашенню заборгованості була застава майнових прав за договором інвестування, в тому числі майнових прав на об`єкт нерухомості, а саме: 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

01 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір № 1501/1207/72-269-Z-1. Відповідно до умов даного договору, на забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавець передає в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 .

07.11.2018 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Універсальна Факторингова компанія» було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав, на підставі якого права вимоги за кредитним Договором перейшли до ТОВ «Універсальна Факторингова компанія».

04.02.2020 року позивач отримала листа № 2331 від Приватного виконавця Хлебнікова Олександра Володимировича в якому мені було повідомлено про те, що приватним виконавцем було призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою визначення вартості належного мені майна, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Згідно даного листа було повідомлено, що вартість майна складає 1100052 гривень.

07.02.2020 року Приватним виконавцем Хлебніковим О.В. було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, згідно до даної постанови позивача було призначено відповідальним зберігачем майна, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_3 .

Надалі ніхто ніяким чином не інформував про хід стягнення.

16.02.2021 року поштою позивачем було отримано листа без номера і дати від ДП «СЕТАМ», яким було надіслано нотаріально завірену копію акту про реалізацію предмета іпотеки а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_3 .

З позивачем в реалізованій квартирі проживають її мати - ОСОБА_3 , 1925 року народження (96 років), її дочка - ОСОБА_4 , а також онука - ОСОБА_5 , 2014 року народження (неповнолітня).

Приватний виконавець порушуючи вимоги Порядку реалізації арештованого майна, ч. 4 ст. 29 ЦК України, ст. 47 Конституцію України направив Оператору заявку на реалізацію арештованого майна без дозволу органу опіки та піклування або рішення суду.

Порушення Порядку реалізації майна призвело до проведення незаконних торгів в результаті яких я та вся моя родина опинилась в скрутному положенні. Оскільки, іншого житла у нас не має. На теперішній час, якщо новий власник - ОСОБА_2 скористується своїм правом користування або розпорядження цією квартирою а неповнолітня онука залишиться без належних умов проживання. Її вихованням та утриманням займається тільки сама дочка, так як рішенням Приморського районного суду від 28.10.2015 року по справі № 522/20777/15-ц визначено що, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір`ю ОСОБА_4 , яка зареєстрована за цією адресом.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду зустрічний позов, за яким просив суд відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна факторингова компанія», про визнання недійсним електронних торгів, та усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_3 , шляхом виселення із цієї квартири ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посилаючись на такі обставини.

ОСОБА_2 належить на праві власності двокімнатна квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 11 лютого 2021 року, виданим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.Є. відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 41 Закону України «Про іпотеку» та на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки ВП №62324141, складеного 27 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Хлєбниковим О.В., зареєстровано в реєстрі за №110, а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на квартиру.

Належна ОСОБА_2 квартира була придбана ним за відплатним договором купівлі- продажу через публічні (електронні) торги, що були проведені 18 січня 2021 року, посилання на електронні торги: https://setam.net.ua/auclion/458937 .

Проте, ОСОБА_2 (відповідач за первісним позовом), як новий власник житла, що було придбане ним на електронних торгах, не може користуватися своєю власністю, оскільки колишній власник цього житла, ОСОБА_1 , яка втратила право користування спірним житловим приміщенням у зв`язку з його відчуженням, та її родичі: ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , яка є повнолітньою дочкою ОСОБА_1 , відмовляються звільняти нього.

Відповідно до відомості №В4-36273-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за адресою: України, АДРЕСА_1 , зареєстровані такі особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Датою реєстрації цих осіб за зазначеною адресою є 23.03.2013 року.

Відповідач, ОСОБА_1 , є боржником за виконавчим провадженням ВП №62324141, за яким спірне майно було продане на прилюдних торгах у рахунок погашення боргу, та не є членом сім`ї позивача, спільним побутом із ним не пов`язана.

Належним способом відновлення порушених прав позивача та захисту його інтересів в цій ситуації є усунення перешкод власнику у здійсненні права власності шляхом виселення відповідача та його родичів зі спірного житла.

Оскільки відповідачі добровільно не звільняють займане ними житло наявні підстави для їх виселення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлебнікова Олександра Володимировича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна факторингова компанія» про визнання недійсним електронних торгів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності - задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) перешкоди у користуванні належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_3 , шляхом виселення з квартири ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН невідомий, АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН невідомий, АДРЕСА_1 ), без надання іншого жилого приміщення.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 березня 2021 року, зняти арешт та заборону відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , дозволити ОСОБА_2 право користуватися та розпоряджатися майном у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 908,0 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 8360,40 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 20.08.2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої апелянт просить - скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

При цьому посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання, призначене на 23.07.2021 року.

Також в судовому засіданні, яке відбулося 10.06.2021 року ОСОБА_1 було заявлено клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Одеської міської ради в особі служби у справах дітей Одеської міської ради, судом першої інстанції вказане клопотання було задоволено.

Проте, суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення без висновку органу опіки та піклування Одеської міської ради в особі служби у справах дітей Одеської міської ради, чим порушив ч.4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України.

Ткож вказує, що в даному випадку недбале ставлення організатором до вимог Порядку реалізації арештованого майна, а саме: не внесення відомостей про зберігача (про фактичну адресу зберігача та адресу зберігання, контактний телефон, електронна адреса (за наявності), фактична адреса зберігача майна, права третіх осіб, порядок озняйомлення з майном, призвели до позбавлення ОСОБА_1 права на участь в процесі реалізації її іпотечного майна.

Наголошує, що в даному випадку Організатором абз. 4 п.2 розділу VII «Порядку реалізації», чим було порушено право ОСОБА_1 на участь у електронних торгах з метою викупу належного позивачу майна.

Інформаційне повідомлення про проведення торгів на яке посилається ДП «Сетам» та відповідач ОСОБА_2 було направлено на адресу: АДРЕСА_5 за якою ОСОБА_1 не проживає та не зареєстрована з 2013 року, тому ніяким чином ОСОБА_1 не могла бути повідомлена про проведення торгів.

Жодних інших письмових повідомлень іпотекодавця та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому порядку права вимоги на предмет іпотеки, про день та час проведення електронних торгів та про початкову ціну продажу майна, до суду відповідачами не надавались.

Таким чином, висновки суду першої інстанції стосовного відсутності порушень порядку реалізації є помилковими та не відповідають обставинам справи.

Апелянт також наголошує на тому, що суд першої інстанції незаконно задовольнив зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції не було взято до уваги, що у реалізованій квартирі проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5

ОСОБА_2 прийнявши рішення про придбання квартири, яка обтяжена проживанням в ній осіб в силу їх реєстрації, погодився з правом на проживанням в квартирі відповідачів по зустрічному позову, тому не може вимагати припинення їх прав проживання, оскільки іншого житла в них немає.

Задоволення позовних вимог щодо виселення з квартири без розгляду справи за участю сторін у судовому засіданні та проголошення оскаржуваного рішення позбавило права позивача на справедливий суд, повної аргументації своєї правової позиції в дебатах та призвело до грубого порушення прав неповнолітньої особи з першою групою інвалідності на житло.

11 жовтня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна факторингова компанія» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого третя особа просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2021 року - без змін.

При цьому посилаючись на те, що ствердження про неналежне повідомлення позивача про час та місце судового засідання не відповідають дійсності та спростовуються розпискою, наявною в матеріалах справи.

Твердження позивача щодо порушення приватним виконавцем Хлебниковим О.В. прав малолітньої дитини є безпідставними з огляду на те, що приватний виконавець і не міг знати про наявність малолітніх осіб у вказаній квартирі.

Крім цього, позивач ОСОБА_1 , яка є бабусею малолітньої дитини та її донька ОСОБА_4 , яка є матір`ю дитини, усвідомлюючи, що квартира обтяжена іпотекою, на яку може бути звернуто стягнення, та право власності на яку позивач може бути позбавлений, діючи недобросовісно, визначили в ній місце проживання малолітньої дитини, чим свідомо порушили права такої малолітньої дитини.

Крім цього, наголошує, що у власності позивача, її матері та дочки було інше нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_6 , що підтверджується довідкою №1009-14/233 від 06.03.2020 року КП «Бюро технічної інвентарізації» Одеської міської ради.

Вказана квартира була продана позивачем, не зважаючи на те, що придбана за кредитні кошти квартира перебувала в іпотеці.

12 жовтня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ДП «Сетам» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого третя особа просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2021 року - без змін.

При цьому посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та безпідставними.

Наголошує, що ДП «Сетам» було здійснено усі необхідні, передбачені законодавством дії з розміщення оголошень про торги у друкованих засобах масової інформації та повідомлення Іпотекодавця про дату, час торгів та початкову ціну лоту.

Також вказує, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язку Організатора торгів перевіряти законність дій державного чи приватного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна.

Інформаційне повідомлення про проведення торгів за лотом №459208 містило відомості про особу зберігача, права третіх осіб та порядок ознайомлення з майном.

Факт реєстрації неповнолітньої квартири у переданій в іпотеку квартирі після укладення договору іпотеки не має юридичного значення для виконавця при примусовому виконанні рішення суду про стягнення заборгованості з боржника та вчиненні дій щодо реалізації арештованого майна через електронні торги. Так, має значення лише факт відсутності у дітей права власності чи права користування цією квартирою на момент укладення вищевказаного договору іпотеки. Тому виконавець не повинен був отримувати жодних дозволів органу опіки та піклування на реалізацію арештованого майна.

Описані у позовній заяві можливі порушення виконавцем не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними і мають самостійний спосіб оскарження, яким позивач не скориствася.

Жодного порушення правил проведення елетронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав позивача внаслідок спірних торгів позивачем не доведено.

02 грудня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2021 року - без змін.

При цьому посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та такими, що суперечать обставинам та матеріалам справи.

26 січня 2022 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли доповнення до апеляційної скарги, які апелянт просить врахувати під час ухвалення судом апеляційної інстанції рішення.

При цьому посилаючись на те, що різниця між вартістю квартири та розміром наданих кредитних коштів складає 55 920 гривень, що свідчить про те, що квартиру було придбано частково за кредитні кошти, а частково за власні кошти позивача.

Відповідно до сталої практики верховного суду, виселення з квартири, частка у якій придбана за іпотечний кредит є неможливим.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови у задоволенні позову ро виселення.

Наголошує, що висновок суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_1 іншого житла не відповідає дійсності.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2021 року провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлебнікова Олександра Володимировича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна факторингова компанія» про визнання недійсним електронних торгів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.03.2021 року справу було призначено до розгляду.

14 березня 2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відстуності.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, причини неявки суду не повідомили.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

28 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк» було укладено Кредитний договір № 1501/1207/72-269, яким їй було надано кредитні кошти в розмірі 84000 (вісімдесят чотири тисячі) доларів США. Забезпеченням виконання зобов`язання по погашенню заборгованості була застава майнових прав за договором інвестування, в тому числі майнових прав на об`єкт нерухомості, а саме: 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

01 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір № 1501/1207/72-269-Z-1. Відповідно до умов даного договору, на забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавець передає в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 .

07.11.2018 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Універсальна Факторингова компанія» було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав, на підставі якого права вимоги за кредитним Договором перейшли до ТОВ «Універсальна Факторингова компанія».

04.02.2020 року позивач отримала листа № 2331 від Приватного виконавця Хлебнікова Олександра Володимировича в якому їй було повідомлено про те, що приватним виконавцем було призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою визначення вартості належного їй майна, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Згідно даного листа було повідомлено, що вартість майна складає 1100052 гривень.

07.02.2020 року Приватним виконавцем Хлебніковим О.В. було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, згідно даної постанови позивача було призначено відповідальним зберігачем майна, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_3 .

18.01.2021р. були проведені електронні торги, на яких було реалізовано житлове приміщення, а саме: двокімнатна квартира загальною площею 75,4 кв.м. за адресом; АДРЕСА_1 на підставі цього був складений протокол № 522091 від 18.01.2021р. «Продавцем» вказаного майна є Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлебніков О.В., а організатором торгів державне підприємство «Сетам». В результаті проведення торгів 27.01.2021 року приватним виконавцем був підписаний акт про реалізацію предмета іпотеки. Переможцем торгів став громадянин ОСОБА_2 .

З позивачем в реалізованій квартирі проживають її мати - ОСОБА_3 , 1925 року народження (96 років), її дочка - ОСОБА_4 , а також онука - ОСОБА_5 , 2014 року народження (неповнолітня).

10 березня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №420/2854/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича, про визнання протиправними дій, постановив рішення, яким повністю відмовив позивачу в задоволенні позову. В своєму рішенні Одеський окружний адміністративний суд, зокрема, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків, які мають бути враховані під час розгляду цієї справи.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 04.08.2020 р. отримала копію постанови про опис та арешт майна боржника ВП №62324141 від 24.07.2020 року, що була направлена на адресу предмета іпотеки та місця реєстрації боржника, а саме: АДРЕСА_1 .

У вказаній постанові чітко зазначено, що виконавче провадження здійснюється приватним виконавцем на підставі виконавчого напису №1304, вчиненого 02.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А., про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3 , а відтак боржнику було достеменно відомо про наявність зазначеного виконавчого провадження з 04.08.2020 року. Зазначена обставина повністю спростовує твердження позивача про необізнаність щодо дій приватного виконавця зі здійснення виконавчого провадження АСВП № 62324141 з виконання вищевказаного виконавчого документа.

З метою дотримання вимог п. 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, та абз. 7 п. З розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, 15.07.2020 року приватним виконавцем направлено запит до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради щодо надання інформації про осіб (в тому числі неповнолітніх), що зареєстровані за адресою предмета іпотеки.

28.07.2020 року до приватного виконавця надійшла відповідь Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, згідно з якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано три повнолітні особи, а саме: ОСОБА_1 (боржник), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Всі зазначені особи зареєстровані за адресою предмета іпотеки 23.03.2013 року.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що:

порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24- 27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статей 55, 85 цього Закону);

щодо порушення прав неповнолітньої особи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яке, як зазначає Позивач, полягає в реалізації предмету іпотеки, без відповідного дозволу органу опіки та піклування, слід зазначити, що згідно з частиною першою статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Позивач є бабою малолітньої ОСОБА_5 , не є однім з її батьків або особою, їх замінює, не є особою, що зобов`язана законом або рішенням суду утримувати та забезпечувати вказану неповнолітню особу, а тому отримання дозволу від органу опіки та піклування на здійснення відповідного правочину не вимагається. Аналогічну правову позицію щодо вчинення правочину викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.02.2021 року по справі №385/1598/18;

вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння можуть бути задоволені лише у випадку, коли майно фактично вибуло із володіння його власника, в той час, як в даному випадку, спірна квартира продовжує перебувати у повному володінні позивача та її родичів, про що нею зазначається в позовній заяві, а законний власник цієї квартири, яким є ОСОБА_2 , не допускається до володіння належною йому власністю.

Ухвалююси рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що належним способом відновлення порушених прав позивача та захисту його інтересів в цій ситуації є усунення перешкод власнику у здійсненні права власності шляхом виселення відповідача та його родичів зі спірного житла. Оскільки відповідачі добровільно не звільняють займане ними житло наявні підстави для їх виселення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду в частині відмови у задоволенні первісного позову та не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно із частиною четвертою статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку.

Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх добровільно, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх добровільно.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, який діяв на час проведення оспорюваних електронних торгів (далі - Порядок).

Згідно з Порядком електронні торги - продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім-шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі організатору.

У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу 1 цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-тринадцятим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для знесення інформації про проведення електронних торгів у Систему.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

ДП «Сетам» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, у тому числі наявність рішень щодо заборони органу ДВС вчиняти дії по виконанню виконавчого провадження чинним законодавством не передбачений.

Державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів.

Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19).

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16.

Тобто, для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Сукупність цих обставин ОСОБА_1 під час розгляду справи не довела, зокрема, не надала належних і допустимих доказів того, що зазначені нею у позовній заяві порушення вплинули на результат електронних торгів.

Відповідно до частини третьої, п`ятої статті 43 Закону України «Про іпотеку» організатор прилюдних торгів не пізніше ніж за 15 робочих днів до дня початку прилюдних торгів публікує в місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки, а в разі проведення електронних торгів - також на вебсайті проведення електронних торгів, повідомлення про проведення таких торгів. У повідомленні зазначається інформація про день, час, місце проведення прилюдних торгів, опис предмета іпотеки, що підлягає продажу, місце, де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення прилюдних торгів, та іншу необхідну інформацію.

Не пізніше дня публікації повідомлення про проведення прилюдних торгів у засобах масової інформації організатор прилюдних торгів письмово сповіщає державного виконавця, приватного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна.

Обов`язок організатора прилюдних торгів друкувати в місцевих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки повідомлення про проведення таких торгів з реалізації предмета іпотеки та письмове сповіщення, в тому числі, іпотекодавця, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна закріплено також у пункті 2 розділу VII Порядку.

У постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 Верховний Суд України зазначив, що дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. Проте сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, - це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні торгів, повинно бути встановлене порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Таку саму правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 10 липня 2019 року у справі № 462/2232/16 (провадження № 61-21671св18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18) зазначила, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за № 745/4038.

Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню у порядку, передбаченому цим Законом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання електронних торгів недійсними, оскільки порушення, допущені приватним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, підлягають оскарженню у порядку, передбаченому цим Законом України «Про виконавче провадження».

10 березня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №420/2854/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича, про визнання протиправними дій, постановив рішення, яким повністю відмовив позивачу в задоволенні позову. Вказане рішення ОСОБА_1 не оскаржувалось та набрало законної сили 26.03.2021 року.

Підстави позову, на які посилається позивачка, не знайшли належного підтвердження та були спростовані відповідачами, а жодних інших порушень правил проведення електронних торгів, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року за № 2831/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1301/29431 (надалі - Порядок), судом не встановлено. ОСОБА_1 під час розгляду справи не довела, зокрема, не надала належних і допустимих доказів того, що зазначені нею у позовній заяві порушення вплинули на результат електронних торгів.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення без висновку органу опіки та піклування Одеської міської ради в особі служби у справах дітей Одеської міської ради, чим порушив ч.4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України колегія відхиляє з огляду на наступне.

28.07.2020 року до приватного виконавця надійшла відповідь Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, згідно з якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано три повнолітні особи, а саме: ОСОБА_1 (боржник), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Всі зазначені особи зареєстровані за адресою предмета іпотеки 23.03.2013 року.

З огляну на зазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивач є бабою малолітньої ОСОБА_5 , не є одним з її батьків або особою, що їх замінює, не є особою, що зобов`язана законом або рішенням суду утримувати та забезпечувати вказану неповнолітню особу, а тому отримання дозволу від органу опіки та піклування на здійснення відповідного правочину не вимагається. Аналогічну правову позицію щодо вчинення правочину викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.02.2021 року по справі №385/1598/18.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі у відповідній частині, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги у відповідній частині, є аналогічними аргументам, викладеним в позовній заяві, їм уже надавалася оцінка судом, а тому вони не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів.

Щодо доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно задовольнив зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення колегія зазначає наступне.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», частиною третьою якої, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Виселення з іпотечного майна проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

При вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення, з якого вони підлягають виселенню, важливо встановити факт придбання житла за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

Таким законом є стаття 109 ЖК України, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК Української РСР (в подальшому назва кодексу змінена на ЖК України), згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Частина друга статті 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК України.

Відповідно до частини першої статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Враховуючи норми статті 109 ЖК України та статті 379 ЦК України, у поєднанні із главою 26 ЦК України, виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передано в іпотеку то виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається.

Отже, при вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення, важливо встановити факт придбання житла з якого вони підлягають виселенню, за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи.

Визначення того, чи здійснюється виселення з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, або придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, має суттєве значення для правильного вирішення цієї справи та застосування судом відповідної норми статті 109 ЖК України.

В разі встановлення, що в іпотеку передано нерухоме майно, придбане не лише за кредитні кошти, а й за особисті кошти іпотекодавця, то неможливо виселити відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2021 року у справі № 310/2950/18.

Так, з Іпотечного Договору №1501/1207/72-269-Z-1 від 01 грудня 2011 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у сумі 449 258,97 гривень, а вартість предмету іпотеки складає 484 320 гривень. (Том І а.с.109-113)

Тобто, у справі, яка переглядається, встановлено, що спірна квартира, загальною вартістю 484 320 грн, була придбана частково за особисті кошти ОСОБА_1 і частково - за кошти отриманого кредиту (449258,97 грн). (Том І а.с. 109)

Отже, ОСОБА_1 довела, що спірна квартира придбана не лише за кредитні кошти, а й за особисті кошти іпотекодавця.

Таким чином, враховуючи вище наведене, встановлені обставини справи, роз`яснення судів вищої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог та ухвалює у відповідній частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2021 року у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності - скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 березня 2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

А. П. Заїкін