Справа № 130/2704/22
Провадження № 22-ц/801/610/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання: Обертун Н. М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Порощука П. П. в залі суду в місті Жмеринка Вінницької області, повний текст судового рішення складено 25 січня 2023 року,

у цивільній справі № 130/2704/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці «Жмеринські електричні мережі» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про порушення Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнення моральної шкоди,

встановив:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся в міськрайонний суд з вищевказаним позовом, в якому просив визнати, що судові справи № 130/3596/21; № 130/2725/21, № 130/2568/21, № 130/708/21, № 130/1858/21, № 130/1204/22, № 130/131/22, № 130/2164/21 ухвалені до неіснуючого відповідача Жмеринських електромереж; визнати, що судові справи № 130/893/20; № 130/259/22; № 130/2166/21; № 130/3539/21; № 130/3070/21; № 130/2539/21, № 130/592/21, № 130/3706/21, № 130/2361/21, № 130/2537/21, № 130/2956/21, № 130/3071/21, № 130/3400/21, № 130/2553/19, № 130/2539/21, № 130/3535/21 до ТОВ «Енера», ухвалені на підставі неіснуючого публічного договору, поданого відповідачем у справу № 130/893/20; визнати порушення права позивача та споживача ОСОБА_1 невиконанням відповідачами вимог законів України про обов`язок подання в суд та стягувачу достовірних доказів; на підставі ст. 84 ЦПК України витребувати докази, які відповідачі відмовляються йому надати; стягнути окремо з кожного відповідача 300 000 грн. моральної шкоди на його користь. Обставиною позову зазначив, що між сторонами укладені договори від 01.01.2019 про розподіл електричної енергії. В порушення вимог законів України відповідачі відмовляються надавати в суд та позивачу належні достовірні докази щодо правил укладення та виконання укладених договорів. Зазначив докази: судові справи, вказані в прохальній частині позову. Вказав спосіб захисту: вищезазначені закони, вимоги ст. 638 - 642 ЦК України, постанова НКРЕКП №312 від 14.03.2018, нормативно-правові документи, розміщені на Веб-сайтах відповідачів. Вважає, що його права, визначені чинним законодавстві, порушені. Суму заявленої моральної шкоди обґрунтував невиконання зазначених вище законів, постанов.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30.11.2022 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.01.2023 відмовлено в задоволенні клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи та повернуто їх позивачу ОСОБА_1 .

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачами та відповідно не встановлено наявність протиправних дій чи бездіяльності відповідачів, тому відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, яка є похідною.

02 лютого 2023 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції постановив незаконне судове рішення без встановлення обставин, та дослідження доказів, що мають значення для справи. Так, скаржник вважає, що висновок суду про те, що його вимоги суд має вирішувати в раніше розглянутих справах, а не в цій справі № 130/2704/22, є правильним. Посилаючись на постанови Вінницького апеляційного суду від 03.08.2022 у справі №130/2956/21, від 02.08.2022 у справі № 130/2568/21, від 26.01.2023 у справі № 130/1806/22 вказав, що він неодноразово звертав увагу суду на докази, в наданні яких йому відмовляли відповідачі, або відмовлялися виконувати вимоги чинного законодавства. Вказує, що його обов`язком є вказати відповідача, а обов`язком суду є виконання вимог ЦПК України.

27.02.2023 року відповідач ТОВ «Енера Вінниця» засобами поштового зв`язку направив на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, розгляд справи провести без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 06 березня 2023 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити. Суду пояснив, що судовими рішеннями, які зазначені в його позовній заяві, порушуються його права як споживача. Судами не був досліджений, а відповідачами в цих справах не був наданий укладений ним договір про надання послуг з електропостачання, що має вирішальне значення. Він сумлінно виконує умови цього договору, проте до нього за це застосовуються санкції. Такими діями йому було завдано моральної шкоди, яку він просить стягнути.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці «Жмеринські електричні мережі», повідомлений в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Звертаючись в міськрайонний суд з цим позовом позивач на підтвердження свої позовних вимог надав копію роз`яснення щодо укладання та приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (а.с.2), копію роздруківки листа НКРЕП (а.с.3), копії заяв (а.с.5-12)

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та відповідачами виникли договірні правовідносини, які регулюються цивільним законодавством України, Законом України «Про ринок електричної енергії» №2019-VІІІ від 13.04.2017, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018.

Зі змісту заявленого ОСОБА_1 позову встановлено, що його правовою підставою є захист прав споживача.

Також судом встановлено, що з 01.01.2019 АТ «Вінницяобленерго» надавало ОСОБА_1 послуги з розподілу електричної енергії, а ТОВ «Енера Вінниця» постачало ОСОБА_1 електричну енергію, на умовах та у спосіб визначений чинним законодавством України. ОСОБА_1 користувався та продовжує користуватися до даного часу послугами АТ «Вінницяобленерго» та ТОВ «Енера Вінниця» з розподілу та постачання електричної енергії, відповідно до умов договору від 01.01.2019.

Отже, здійснюючи фактичне споживання електричної енергії та оплату за неї, ОСОБА_1 у належній формі приєднався до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Факт наявності між сторонами вказаних договірних відносин також підтверджується вищенаведеним.

З урахуванням встановлених у справі обставин, міськрайонний суд дійшов висновку, що при зверненні до суду позивач не обґрунтував належним чином порушення його прав як споживача та не надав достатніх, допустимих та належних доказів, які б підтверджували таке порушення, тому докази та доводи позивача, щодо невиконання відповідачем умов укладеного договору, є необґрунтованими.

Крім того, суд зазначає про невідповідність обраного позивачем способу захисту прав, які останній вважає порушеними, оскільки такі позовні вимоги не призводять до відновлення прав, які позивач вважає порушеними і такий спосіб захисту права є неефективним. Задоволення таких вимог не призведе до поновлення прав позивача, оскільки не буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, не відбудеться компенсації витрат, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, не будуть нівельовані негативні наслідки порушення його прав. По суті такі вимоги спрямовані на встановлення обставин, які можуть доводитись при зверненні до суду за захистом права способом, встановленим законом.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів на його користь моральної шкоди в загальному розмірі 600 000 грн, то суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено порушення його прав відповідачами та відповідно не встановлено наявність протиправних дій чи бездіяльності відповідачів, тому відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, яка є похідною.

Крім того, міськрайонний суд зазначив, що звертаючись до суду з позовом позивач фактично просить переглянути та надати переоцінку доказам, які були предметом розгляду в інших справах, а саме № 130/3596/21; № 130/2725/21, № 130/2568/21, № 130/708/21, № 130/1858/21, № 130/1204/22, №130/131/22, № 130/2164/21 ухвалені до неіснуючого відповідача Жмеринських електромереж; № 130/893/20; № 130/259/22; №130/2166/21; № 130/3539/21; № 130/3070/21; № 130/2539/21, № 130/592/21, № 130/3706/21, № 130/2361/21, № 130/2537/21, № 130/2956/21, № 130/3071/21, № 130/3400/21, № 130/2553/19, № 130/2539/21, № 130/3535/21. При цьому звернув увагу, що зазначені вимоги суд має вирішувати у цих справах, як під час розгляду в суді першої інстанції так і в апеляційному порядку, в зв`язку з чим не можуть бути предметом розгляду в справі за теперішніми заявленими позовними вимогами позивача.

З урахуванням наведеного, суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці «Жмеринські електричні мережі» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про порушення Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що не відповідає нормам процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення і ухвалення нового рішення в справі з огляду на таке.

Згідно з положеннями статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, йдеться про преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суд наголошує на тому, що суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом того самого питання між тими самими сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють дотриманню процесуальної економії в новому процесі.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 звернула увагу на те, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи) (пункт 27, 28). Такі позови не підлягають розгляду у судовому порядку.

Суд звертає увагу, що фактично цей позов націлений на переоцінку доказів, які були предметом розгляду в інших справах, розглянутих в порядку цивільного судочинства № 130/3596/21; № 130/2725/21, № 130/2568/21, № 130/708/21, № 130/1858/21, № 130/1204/22, №130/131/22, № 130/2164/21 ухвалених до неіснуючого відповідача Жмеринських електромереж; № 130/893/20; № 130/259/22; №130/2166/21; № 130/3539/21; № 130/3070/21; № 130/2539/21, № 130/592/21, № 130/3706/21, № 130/2361/21, № 130/2537/21, № 130/2956/21, № 130/3071/21, № 130/3400/21, № 130/2553/19, № 130/2539/21, № 130/3535/21.

Отже доводити обґрунтованість своїх позовних вимог, наявність або відсутність тих чи інших обставин, що мали значення для розгляду справи, ОСОБА_1 повинен був саме в рамках розгляду вказаних судових проваджень по вказаних ним справах.

Доводити існування чи відсутність існування відносин з приводу споживання електроенергії та умови такого споживання, заперечення проти доказів протилежної сторони, тощо ОСОБА_1 мав у згаданих вище цивільних справах на відповідній стадії процесу, а не заявляючи окремий позов після того, як рішення у зазначених справах набрали законної сили після їх перегляду у апеляційному порядку.

Так, подаючи вказану апеляційну скаргу, обґрунтовуючи її відповідними поясненнями та надаючи аргументи, позивач, фактично продовжує ставити під сумнів рішення судів у справах про які він зазначає та які набрали законної сили у встановленому законом порядку.

Таким чином позивач просить переглянути та надати переоцінку доказам, які були предметом розгляду в інших справах, на які позивач посилається як у своїй позовній заяві так і в апеляційній скарзі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати.

Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 08 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30).

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Закони України не передбачають розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду, чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Приписи «справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» («Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine»), заяви № 17160/06 та № 35548/06).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити процесуальні рішення судді інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за такі рішення є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання) нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.

Врахувавши підстави та зміст позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звертаючись до суду з позовом, позивач фактично просить переглянути та надати переоцінку доказам, які були предметом розгляду в інших справах, а саме 130/3596/21; 130/2725/21, 130/2568/21, 130/708/21, 130/1858/21, 130/1204/22, 130/131/22, 130/2164/21 ухвалені до неіснуючого відповідача Жмеринських електромереж; 130/893/20; 130/259/22; 130/2166/21;130/3539/21; 130/3070/21; 130/2539/21,130/592/21, 130/3706/21, 130/2361/21, 130/2537/21, 130/2956/21, 130/3071/21,130/3400/21,130/2553/219, 130/2539/21, 130/3535/21. Тому, зазначені вимоги суд має вирішувати у цих справах, як під час розгляду в суді першої інстанції так і в апеляційному порядку, в зв`язку з чим не можуть предметом розгляду в справі за теперішніми заявленими позовними вимогами позивача.

Разом з тим суд першої інстанції, правильно визначивши, що такі вимоги не можуть предметом розгляду в даній справі, розглянув їх по суті.

Отже, даний спір не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, оскільки оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.

Таким чином, встановивши, що даний спір не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, суд закриває провадження у справі в частині позовних вимог про порушення Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач, зазначивши відповідачами Акціонерне товариство «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці «Жмеринські електричні мережі» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця», просить стягнути з відповідачів окремо по 300 000 грн. При цьому обставинами, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, зазначає незаконність та обґрунтованість судових рішень, в яких відповідачі брали участь у справі, а також процесуальних дій суддів, пов`язаних з розглядом справи.

Моральна шкода завжди є похідною від факту порушення прав та інтересів потерпілого. Моральна шкода не може стягуватися сама по собі, не будучи наслідком порушення права чи інтересу позивача. Іншими словами, якщо право, за захистом якого подано позов, не порушено, то і підстав для відшкодування моральної шкоди (похідна вимога) немає (КЦС ВС від 18.03.2020 №460/2545/17).

Колегія вважає, що в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю, оскільки виникнення такої шкоди позивач не пов`язує з порушенням свого права чи інтересу відповідачами у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з вимогами частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням колегією суддів нового рішення про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про порушення Закону України «Про захист прав споживачів» та відмову у задоволенні позову в частині вимог про стягнення моральної шкоди з підстав їх безпідставності.

Керуючись ст. 374, 376, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 січня 2023 року скасувати і ухвалити нове.

В частині позовних вимог про порушення Закону України «Про захист прав споживачів» провадження у справі закрити.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 березня 2023 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська