Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2023 Справа №607/9674/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Івашків О.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Гданського Н.М.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом із батьком,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет споруУправління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому, просить визначити місце проживання малолітніх дітей - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 20.01.2006 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який в подальшому було розірвано. У даному шлюбі у сторін народилось двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначив, що відповідач здійснює постійні поїздки за кордон, а неповнолітні діти сторін залишаються проживати разом із позивачем. У позивача задовільний стан здоров`я та позитивні характеристики за місцем проживання, він має стабільний заробіток, а тому має змогу забезпечити дітей усім необхідним. На даний час позивач працює помічником друкаря в Тернопільській друкарській компанії з липня 2022 року. Зазначив, що проживання дітей разом із ним відповідає їх інтересам, оскільки має можливість забезпечити належні умови їх проживання та займається їх вихованням. Син, ОСОБА_5 навчається в навчальному закладі професійної освіти, інший - ОСОБА_6 відвідує дитячий дошкільний заклад «Садок №23» з вересня 2022 року. Не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні її прав та обов`язків щодо виховання дітей.

Відповідач ОСОБА_4 відзиву на позов не подавала.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради письмових пояснень щодо позову не подавав.

16 січня 2023 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Гданський Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні позовні визнала, в подальшому проти їх задоволення заперечила.

Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, подавши клопотання у якому просять справу розглядати у відсутності їх представника, підтримують наданий ними висновок щодо недоцільності визначення місця проживання малолітньої дитини, у зв`язку із відсутністю предмета спору між сторонами.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.01.2006 року, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08.09.2022 року справа №607/8769/22).

У даному шлюбі у сторін народились діти: - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження видане повторно серії НОМЕР_1 від 01.11.2017 року) та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 11.06.2020 року).

Відповідно до довідки, виданої приватним підприємством «Благоустрій» від 12.07.2022 року №219, ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із довідкою від 12.07.2022 року №2, виданої ПП «Благоустрій», відповідач ОСОБА_4 , а також діти сторін у справі - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за місцем проживання батька та матері.

Згідно із довідкою про стан здоров`я, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 15.07.2022 року, ОСОБА_1 не має терапевтичної патології.

Згідно із характеристикою складеною директором ПП «Благоустрій» від 22.07.2022 року, ОСОБА_1 проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 ., за час проживання скарг від сусідів та мешканців будинку на ОСОБА_1 не поступало.

Неповнолітній син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчається в державному навчальному закладі «Тернопільський центр професійно-технічної освіти» в групі №23, термін навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2024 року, що підтверджено довідкою від 11.07.2022 року №108.

Згідно довідки №72 від 12.08.2022 року, виданої ТзОВ «ТДК», позивач ОСОБА_1 працює в ТзОВ «Т.Д.К.» на посаді машиніста машин та автоматів у поліграфічному виробництві.

Згідно висновку органу опіки і піклування Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1406 від 07 грудня 2022 року, беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування, у зв`язку із відсутністю предмета спору між сторонами, вважає, що підстав для визначення місця проживання дитини, не має.

Як вбачається із змісту даного висновку, 11 листопада 2022 року працівниками Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_1 проживає у квартирі разом із дітьми, яка складається із двох кімнат, загальною площею 49 кв.м., з усіма зручностями…Відповідно до заяви ОСОБА_4 , яка надійшла на адресу управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей, заявниця не заперечує щодо проживання дітей разом із батьком.

Із наданої Управлінням сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради копії заяви ОСОБА_4 , адресованої начальникові вказаного управління від 10.11.2022 року, вбачається, що ОСОБА_4 не заперечує щодо проживання її дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 із колишнім чоловіком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

В силу ч.ч.1,3 вимог ст..160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Крім цього, у випадку, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 2, 4 ст.29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч.2 ст.161 СК України.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не заперечувала щодо проживання дітей разом із батьком, наголошуючи на тому на засіданні органу опіки та піклування Тернопільської міської ради, шляхом подання письмової заяви. Позивач ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації разом із своїми дітьми, що підтверджено довідкою, виданої приватним підприємством «Благоустрій» від 12.07.2022 року №219, за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначеній квартирі зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_4 , що підтверджено довідкою від 12.07.2022 року №2, виданої ПП «Благоустрій».

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Посилання позивача на обставини наведені ним у позові про те, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, або існував на момент пред`явлення позову, не доведені матеріалами справи, а також не підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому, суд констатує, що неповнолітня дитина сторін, а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого позивач просить визначити із ним, на момент подачі позову уже досягнув чотирнадцятирічного віку, а тому в силу вимог ч.3 ст.160 СК України, своє місце проживання він визначає самостійно. Також, суд констатує, що позивач та відповідач проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 разом із своїми дітьми: неповнолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відтак, суд зауважує, що батьки дітей не проживають окремо, у різних місцях, а тому спору щодо цього у них не має. Адже, в силу вимог ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, тобто малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є місце проживання її батьків, що не заперечується та визнається відповідачем. Також, суд констатує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування спору між ним та матір`ю дитини щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у тому числі бажання матері забрати дитину проживати у інше місце.

Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При ухваленні рішення, суд також приймає до уваги поданий до суду висновок Органу опіки і піклування Тернопільської міської ради, затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1406 від 07 грудня 2022 року, про недоцільність визначення місця проживання дітей,у зв`язку із відсутністю предмета спору між сторонами.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги наведені обставини суд вважає, що узадоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей разом із батьком, слід відмовити у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 141, 200, 206, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом із батьком, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду у повному обсязі складене 03 березня 2023 року

Головуючий суддяВ. В. Ромазан