ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/20443/21

Провадження № 22-ц/4820/501/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Цугель А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/20443/21 за позовом ОСОБА_2 до Хмельницької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_1 , на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2022 року (суддя Продан Б.Г.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Хмельницької міської ради про визнання в порядку спадкування права на земельну частку (пай) у землі КСП «Дружба» с. Водички Хмельницького район Хмельницької області, розміром 3,02 умовних кадастрових гектара, після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2022 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 15000 грн судових витрат на правничу допомогу на кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 не погоджується з додатковим рішенням суду першої інстанції, просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяв відповідачів про стягнення додаткових витрат на правничу допомогу. Вважає додаткове рішення суду незаконним та необгрунтованим та таким що не ґрунтується на засадах верховенства права. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що представником відповідачів надано належні та допустимі докази щодо понесення кожним відповідачем витрат на правову допомогу у сумі по 15 000 грн. Суд першої інстанції не врахував, що дана справа перебувала у провадженні суду з 27.08.2021, а договори про надання правничої допомоги адвокатським об`єднанням з відповідачам укладені лише у травні 2022 року. При цьому, участь представника відповідачів мала місце лише у трьох останніх судових засіданнях, кожне з яких тривало не більше 40 хв. та зводилося до кількох запитань представника та короткому виступі у судових дебатах. Крім того, залишено поза увагою суду, що у долучених до справи договорах про надання правової (правничої) допомоги з відповідачами при визначенні розміру гонорару не враховано складність даної справи, кваліфікація і досвід адвоката Лозінського М.В., фінансовий стан відповідачів та інші істотні обставини. Така обставина виключає можливість задоволення вимог кожного з відповідачів про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки такі вимоги не узгоджуються з вимогами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Суд також не дав належної правової оцінки долученим відповідачами до матеріалів справи платіжним дорученням на оплату витрат на правничу допомогу, з яких неможливо встановити платника, отримувача та справу, по якій здійснювалась оплата послуг адвоката.

Представник позивача Фанда Н.М. в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону додаткове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з позивача на користь відповідачів витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з доведеності відповідачами понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів суду не повністю погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частин п`ятої-шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Встановлено, що в судовому засіданні 14.11.2022 представником відповідачів ОСОБА_7 заявлено про понесені відповідачами витрати на правничу допомогу та надання доказів таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з підготовкою відзивів на позовну заяву та участю в судових засіданнях, заявниками 21 листопада 2022 року надано договори про надання правничої допомоги від 18 травня 2022 року (а.с. 5 т.2) та від 19 травня 2022 року (а.с.16 т.2).

Відповідно до пункту 3.1 кожного з зазначених договорів, замовник сплачує виконавцю винагороду у фіксованому розмірі 15 000 грн, які сплачуються у безготівковій формі за банківськими реквізитами виконавця (а.с.5-6, 16-17 т.2).

На підтвердження сплати послуг по наданню правничої допомоги за договором від 18.05.2022 ОСОБА_4 надано платіжне доручення № від 08.06.2022 на суму 8 000 грн та платіжне доручення № від 11.07.2022 на суму 7 000 грн (а.с. 7-8 т.2).

На підтвердження сплати послуг по наданню правничої допомоги за договором від 19.05.2022 ОСОБА_3 надано платіжне доручення № від 08.06.2022 на суму 8 000 грн та платіжне доручення № від 11.07.2022 на суму 7 000 грн (а.с. 7-8 т.2).

В свою чергу, в суді першої інстанції 19.12.2022 представником позивача Фандою Н.М. заявлено про не співмірність витрат відповідачів на правничу допомогу.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру,- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Частина третя статті 137 ЦПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 137 ЦПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що стягненню із позивача на користь відповідачів підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі по 7000 грн на кожного, з урахуванням, відповідно до приписів статей 137, 141 ЦПК України, критерію реальності наданих адвокатських послуг - складання і подання двох ідентичних відзивів на позов, участі представника в 5 судових засіданнях у суді першої інстанції, які не були тривалими в часі, конкретних обставин справи, її складності та обґрунтованості таких витрат, розумності розміру витрат і фінансового стану сторони. У зв`язку з чим, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тій частині, що з платіжних доручень на оплату витрат на правничу допомогу неможливо встановити платника, отримувача та справу, по якій здійснювалась оплата послуг адвоката, оскільки зі змісту самого платіжного доручення в розділі «Призначення платежу» зазначено про здійснення оплати наданих послуг з правничої допомоги саме відповідачами, а номер рахунку отримувача коштів Адвокатського об`єднання «Адвокатська контора «Місяць і партнери» зазначений в платіжному дорученні співпадає з номером рахунку, вказаним у розділі 8 «Адреси та підписи сторін» договорів про надання правничої допомоги від 18.05.2022 та 19.05.2022. Не зазначення в платіжних дорученнях номеру справи не може слугувати підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, які понесені відповідачами.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2022 року змінити, зменшивши суму витрат на правничу допомогу, стягнуту з ОСОБА_2 на користь відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до 7000 грн на кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 березня 2023 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай