ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/690/23 Справа № 203/1769/21 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Кіровського районного суд м.Дніпропетровська від 24 січня 2022 року,

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2021 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 21 грудня 2019 року відповідачем по справі було затоплено приміщення позивача в результаті якого її було пошкоджено, згідно висновку судового експерта матеріальний збиток склав 17004 грн. Позивачка просить суд стягнути з відповідачки 17004 грн. матеріальної шкоди, 2919 грн. 17 коп., вартість проведеного експертно будівельно-технічного дослідження, 10000 грн. моральної шкоди та 908 грн судового збору.

Рішенням Кіровського районного суд м.Дніпропетровська від 24 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування шкоди 19923 грн. 17 коп., на відшкодування моральної шкоди 3000 грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 695 грн. 59 коп., а разом: 23618 (Двадцять три тисячі шістсот вісімнадцять) грн. 76 коп.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2022 року по справі № 203/1769/21, прийняти нове рішення по справі, яким відмовити у позовних вимогах в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2022 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником 28/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору дарування від 17 лютого 2004 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно і проживає в квартирі АДРЕСА_4 .

21 грудня 2019 року було обстежено квартиру АДРЕСА_3 на предмет залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_5 на 2 поверсі двох поверхового будинку, де на день обстеження було встановлено, що під час залиття квартири АДРЕСА_4 була залита водою стіна, що прилягає до стіни сусідської квартири АДРЕСА_5 , ванна кімната, мали місце розводи жовтого, чорного та білого кольорів, в ванній кімнаті та в спальні вологі стіни, залиті водою. Під час обстеження було встановлено порушення технічної експлуатації будівлі, внаслідок чого відбувся прорив труби та залиття квартири АДРЕСА_4 . За наслідками обстеження, комісією у складі голови квартального комітету №1 Ключниковим Л.І., за участі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було складено акт № 1 про наслідки залиття житлового приміщення.

Таким чином, за наслідками обстеження квартири АДРЕСА_4 було встановлено причинно-наслідковий зв`язок між залиттям квартири АДРЕСА_4 та проривом труби у квартирі АДРЕСА_5 , при цьому в квартиру АДРЕСА_5 комісія не була допущена.

Згідно висновку судового експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження №1040/02-21 ОСОБА_8 , проведеного 25 листопада 2021 року, данні якого повністю узгоджуються з показами, наданими експертом Харченко В.В. під присягою в судовому засіданні в суді першої інстанції, причиною залиття квартири АДРЕСА_6 , є прорив труби в квартирі АДРЕСА_5 , розмір матеріальної шкоди та вартість відновлюваного ремонту, з урахуванням фізичного зносу та ПДВ складає 17004 грн.

Згідно п.7 ч.2 ст.7 Житлового кодексу Української РСР індивідуальний споживач зобов`язаний допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Власником 40/100 часток домоволодіння АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 , на підставі договору дарування, укладеного 22 березня 1997 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Грищенко І.В., за реєстровим №2-1056.

Згідно Акту ідеальних часток від 24 вересня 2004 року домоволодіння АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності:

- ОСОБА_9 у розмірі 4/100 частини домоволодіння згідно свідоцтва про право на спадщину від 28 лютого 1996 року у вигляді кімнати 2-7, житловою площею 11 кв.м. у житловому будинку А-1;

- ОСОБА_2 у розмірі 28/100 частини домоволодіння згідно договору дарування від 17.02.2004 у вигляді квартири АДРЕСА_7 ;

- ОСОБА_1 у розмірі 40/100 частини домоволодіння згідно договору дарування від 22.03.1997 у вигляді квартири АДРЕСА_8 ;

- ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у розмірі 28/100 частини домоволодіння згідно свідоцтва про право на спадщину від 05.11.2004 у вигляді житлового будинку Б-1.

24 листопада 2006 року ОСОБА_9 отримала від ОСОБА_1 3000 дол. США за продану 4/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_3 , проте отримати витяг з реєстру про право власності на нерухоме майно для продажу 4/100 частини домоволодіння виявилось неможливим, оскільки власниця квартири АДРЕСА_4 не надала можливості співробітникам КП «ДМБТІ» обстежити у житловому будинку літ А-1 спірне приміщення 2-7, враховуючи, що вхід в це приміщення знаходиться в квартирі АДРЕСА_4 .

Факт постійного використання позивачкою цього приміщення (2-7) підтверджено сторонами та показаннями свідка в суді першої інстанції.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Таким чином, позивачка має право вимагати відшкодування шкоди, заподіяної в приміщеннях, якими вона фактично користується.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до абз. 2 ст. 10 Житлового кодексу Української РСР громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Житлового кодексу Української РСР індивідуальний споживач зобов`язаний своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини, забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу, власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку, забезпечити своєчасну підготовку об`єктів, що перебувають у його власності, до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Згідно абз.2 п.1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу № 76 від 15 травня 2005 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207, перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Відповідно до пп.4, 6, 8 ч.2 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи вище викладене, та приймаючи до уваги, що залиття квартири належної позивачці сталось з вини відповідачки, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачка має право вимагати від відповідачки відшкодувати майнову шкоду завдану її майну.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вартість матеріальної шкоди від залиття квартири склала 17074 грн., що було встановлено висновком судового експерта Харченка В.В. за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження квартири АДРЕСА_6 .

Вартість проведення дослідження та складання висновку склала 2890 грн. 27 коп., що підтверджується рахунком №1041/02-21 та квитанцією №0.0..1 від 02.03.2021 про оплату висновка експерта на суму 2890 грн. 27 коп.

Таким чином, позивачка має право вимагати відшкодування їй суми коштів, необхідно та достатньої для усунення наслідків пошкодження її майна через залиття.

З огляду на вище викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідачка зобов`язана відшкодувати позивачці майнову шкоду в розмірі 17074 грн. завдану залиттям, 2890 грн. 27 коп. витрат на оплату висновку експерта та 28 грн. 90 коп. комісія банку,

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5), згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи позовні вимоги стосовно завданої моральної шкоди, яка полягає у тому, що позивачка людина похилого віку та страждає на атеросклеротичний кардіосклероз, а тому проживання в неналежних умовах, за наявності плісняви та грибка на стінах та стелі, негативно впливає на її стан здоров`я, при цьому відсутність доступу до квартири відповідачки за для перевірки та усунення джерела залиття, тягне знаходження позивачки в постійному побоюванні щодо виникнення нових фактів залиття у майбутньому та доставляє постійні душевні страждання, виходячи із принципів розумності та справедливості та приймаючи до уваги доведеність провини відповідачки у залитті належної позивачці квартири, суд першої інстанцій правильно прийшов до висновку, що з відповідачки на користь позиваки в рахунок відшкодування моральної необхідно стягнути 3000 грн., частково задовольнивши таким чином позов в цій частині.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи частково позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що оскільки залиття квартири позивача сталось з вини відповідача, позивач має право на відшкодування майнової шкоди , доведеного експертно будівельним-технічним дослідження в розмірі 19923,17 грн. й моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги, що акт про залиття квартири сфальсифікований та має бути визнаний недопустимим доказом, колегія суддів ставиться критично, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження зазначених обставин, в той час як сам по собі акт про залиття має всі необхідні відомості, які передбачені в типовій формі.

Не погодження з виною та розміром шкоди залиття квартири,відповідачем не надано доказів і клопотань в суді першої інстанції не заявлялось.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно частково задовольнив позовні вимоги та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова