ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2518/20 Номер провадження 22-ц/814/2059/23Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В.І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2022 року (повний текст рішення складено 11 серпня 2022 року) по об`єднаній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 , згідно якого прохав суд розірвати шлюб між ним, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який був укладений 14 серпня 1993 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис за № 75.

В обґрунтування позову вказано, що 14 серпня 1993 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області був зареєстрований шлюб між ним, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , про що видано свідоцтво про шлюб, актовий запис за № 75. Після укладення шлюбу дружина прийняла прізвище - ОСОБА_5 . Від спільного життя у шлюбі мають дорослого сина. Шлюбно-сімейні стосунки між ним та дружиною припинені остаточно. Причиною розпаду сім`ї стало те, що вони з дружиною мають різні погляди на життя та сімейні цінності. В сім`ї часто виникали непорозуміння, які привели до втрати почуттів любові та поваги. Спільне господарство між ними не ведеться, сім`я існує формально. Вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення неможливе, а тому шлюб необхідно розірвати. Питання щодо поділу спільного майна подружжя не виникає. Після розірвання шлюбу не заперечує проти залишення прізвища дружині ОСОБА_5 , за її згодою.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з зустрічною позовною заявою до позивача ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, згідно якого прохала визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майно подружжя, яке придбано в період перебування в шлюбних відносинах, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 167,1 кв.м. Поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступним чином: визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та зареєструвати право власності в реєстрі майна; залишити у власності ОСОБА_2 право власності на 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 167,1 кв.м. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості різниці його частки в спільному сумісному майні подружжя кошти в розмірі 3 650,00 грн. Стягнути з ОСОБА_2 витрати понесені ОСОБА_1 за проведення експертних висновків щодо ринкової оцінки майна в сумі 1 600,00 грн та судовий збір сплачений за звернення до суду з даним позовом в сумі 6306,00 грн.

В обґрунтування позову вказала, що в період шлюбу ними було набуте нерухоме майно до складу якого, станом на день складення зустрічного позову, входить: квартира АДРЕСА_1 ; 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 167,1 кв.м.

На її замовлення суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 було проведено оцінку нерухомого майна та визначено ринкову вартість кожного об`єкту спільно нажитого майна, а саме: квартира АДРЕСА_1 - вартість становить 1 136 205,00 грн; 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 167,1 кв.м. - вартість становить 1 139 765,00 грн.

Згідно положень сімейного законодавства, зокрема статей 60, 63, 65, 69-71 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності; їх частки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення; якщо подружжя не домовилися по порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом; неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Аналогічно ці питання врегульовано статтями 364, 370, 372 ЦК України.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на 1/2 частку спільного майна подружжя, придбаного спільно з відповідачем в період зареєстрованого шлюбу.

Сукупна вартість спільно нажитого нею з відповідачем майна становить 2 275 970,00 грн, вартість 1/2 частки кожного становить 1 137 985,00 грн.

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, згідно якої позивач прохав визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення АДРЕСА_3 ; 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 . Припинити право власності ОСОБА_2 на 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення АДРЕСА_3 . Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 29/100 частин (за кожним) на адміністративно-побутове приміщення АДРЕСА_3 . Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину кв. АДРЕСА_4 . Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/6 частки (за кожним) на кв. АДРЕСА_4 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по справі.

В обґрунтуванні позову зазначив, що з відповідачем по справі - ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис за № 75, виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції у Полтавській області. Від спільного життя мають дорослого сина - ОСОБА_7 . Спільне життя не склалося через, що в серпні 2017 року шлюбно-сімейні відносини між ними були припинені та він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу (справа № 524/2518/20). На момент подачі позовної заяви про розірвання шлюбу він сподівався про те, що вони з відповідачем в добровільному порядку вирішать питання щодо розподілу майна. Але ОСОБА_1 подала до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя з порушенням правил підсудності.

За час спільного проживання ними було придбано таке майно: 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення АДРЕСА_3 , розміром 95,8 кв.м., яке було оформлено на ОСОБА_2 та кв. АДРЕСА_4 , (1/3 частка оформлена на ОСОБА_1 ). Вказане нерухоме майно є об`єктами права спільної сумісної власності, а тому вважає, що саме це нерухоме майно підлягає розподілу між ними в рівних частках.

Що стосується нерухомого майна, а саме: кв. АДРЕСА_5 , власником якої він є на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 29 вересня 2014 року, то вважає, що дана квартира не підлягає розподілу з наступних підстав. Відповідно договору дарування, посвідченого 17 червня 2004 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович Н.В. за реєстровим № 1493, йому - ОСОБА_2 було подаровано 18/75 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_6 . Крім цього, відповідно договору дарування, посвідченого 10 березня 2006 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., за реєстровим № 3299, йому - ОСОБА_2 , було подаровано 1/4 частина житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_6 . В подальшому, вищевказаний об`єкт нерухомості був знесений та на місці старого будинку був побудований новий будинок, де він отримав кв. АДРЕСА_5 . В даний час він проживає та зареєстрований в кв. АДРЕСА_5 та крім нього в даній квартирі проживає та зареєстрований його батько - ОСОБА_8 , 1936 року народження, який є лежачим хворим, потребує стороннього догляду.

Відповідно звіту про незалежну оцінку майна від 14 вересня 2020 року, вартість майна, яке підлягає розподілу складає: 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення АДРЕСА_3 - 1 140 500,00 грн (тож, вартість 29/100 частин - 570 250, 00 грн); кв. АДРЕСА_4 складає - 1 137 350,00 грн (тож, вартість 1/3 частини квартири, яка підлягає поділу складає - 379 116,60 грн, а половина 1/3 частки складе - 189 558,30 грн).

Всього вартість нерухомого майна, яке підлягає розподілу складає: 570 250,00 грн + 189 558,30 грн = 759 808,30 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвали з процесуальних питань

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 вересня 2020 року було об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу із зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 листопада 2020 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 адвоката Циганкової І.І. про залишення без розгляду частини позовних вимог, а саме залишено без розгляду вимогу про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення АДРЕСА_3 ; припинення права власності ОСОБА_2 на 29/50 частин адміністративно-побутового приміщення АДРЕСА_3 ; визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 29/100 частин (за кожним) на адміністративно-побутове приміщення АДРЕСА_3 .

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 листопада 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя передано до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області для розгляду за територіальною підсудністю.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 січня 2021 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №524/2518/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя зі справою №537/3260/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Присвоєно справі №524/2518/20, провадження №2/524/138/21.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 лютого 2021 року об`єднану в одне провадження цивільну справу №524/2518/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя направлено до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області для розгляду по суті за територіальною підсудністю.

Рішення за результатами розгляду справи

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб зареєстрований 14 серпня 1993 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №75, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Прізвище ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишено « ОСОБА_5 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя задоволено частково.

Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як майно, яке набуте за час перебування у шлюбі - 29/50 частин (розміром 95,8 кв.м.) адміністративно-побутового приміщення №44, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 167,1 кв.м.).

У задоволенні решти вимог за зустрічною позовною заявою відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2022 року не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохає ухвалити нове судове рішення, яким частково змінити рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2022 року в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 68,2 кв.м.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Особа, яка подала апеляційну скаргу не погоджується з рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2022 року в частині невизнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя кв. АДРЕСА_8 , а тому вважає, що в цій частині рішення винесено з порушенням норм матеріального права.

Оскільки спірний об`єкт нерухомого майна був придбаний ОСОБА_2 у період часу перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , то, на думку останньої, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу.

Крім того, вказано, що вартість спірної квартири не є співмірною із вартість об`єктів нерухомості, що перебували у власності ОСОБА_2 на підставі договорів дарування.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 наголошує, що спірна квартира не підлягає поділу, оскільки він є єдиним утримувачем даної нерухомості та самостійно вкладав свої особисті кошти при її купівлі, що підтверджується поданими доказами та показаннями свідків.

Позивач за первісним позовом прохав суд відмовити у повному обсязі в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2022 року без змін.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник ОСОБА_1 адвокат Циганкова І.І., взявши участь у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримала та прохала їх задовольнити.

Від представника ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надійшла заява, в якій останній прохав суд розгляд справи проводити за відсутності позивача за первісним позовом та його представника. Крім того, представник ОСОБА_2 прохав суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2022 року залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо меж перегляду рішення суду першої інстанції

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги стосуються виключно незгоди ОСОБА_1 з невизнанням спільною сумісною власністю подружжя житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 68,2 кв.м., то підстави апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення в іншій частині відсутні.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 14 серпня 1993 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (т.1, а.с. 04).

Згідно договору дарування від 17 червня 2004 року, посвідченого 17 червня 2004 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1493, ОСОБА_2 прийняв у дар від ОСОБА_10 18/75 частин житлового будинку АДРЕСА_6 , що оцінено сторонами договору в розмірі 9795,36 грн. Зареєстровано в електронному Реєстрів прав власності на нерухоме майно 05 липня 2004 року (т.1, а.с. 63).

Згідно договору дарування частини житлового будинку від 09 березня 2006 року, посвідченого 10 березня 2006 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночка О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 3299, ОСОБА_2 прийняв у дар від ОСОБА_11 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_6 , що оцінено сторонами договору у розмірі 15300,00 грн. Зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17 квітня 2006 року (т.1, а.с. 64-65).

Згідно договору комісії № 9 від 24 вересня 2013 року між ПАТ «Крюківбудтехмонтаж» в особі директора Хасаєва Н.І. (комісіонер) та ОСОБА_2 (комітент), комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за палату вчинити один або кілька правочинів (угод) від свого імені за рахунок комітента з метою отримання комітентом права власності на квартиру АДРЕСА_10 . У договорі зазначено, що вартість даної квартири складає 373290,00 грн. Крім того, пунктом 3.1 передбачено, що комітент забезпечує комісіонера грошовими коштами, які необхідні для забезпечення отримання у власність квартири у розмірі 90000,00 грн на протязі 3-х днів після підписання договору. Компенсація будь-яких витрат комісіонера при виконанні доручення входить в суму винагороди, та не підлягає компенсації з боку комітента (т.2, а.с. 30-32).

Відповідно до акту прийому-передачі квартири від 05 вересня 2014 року комісіонер ПАТ «Крюківбудтехмонтаж» в особі директора Хасаєва Н.І. передає, а комітент ОСОБА_2 приймає квартиру АДРЕСА_5 , який передано в експлуатацію згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ПТ 99 від 18 серпня 2014 року. Сторони свої зобов`язання за договором комісії №9 від 24 вересня 2013 року виконали повністю, претензій один до одного не мають (т.2, а.с. 34).

Згідно довідки виданої директором ПАТ «Крюківбудтехмонтаж» Хасаєвим Н.І. від 04 вересня 2014 року №222 ОСОБА_2 приймав участь в інвестуванні будівництва квартири АДРЕСА_1 , згідно договору комісії №9 від 24 вересня 2013 року, за яку він розрахувався повністю. Заборгованість відсутня (т.2, а.с. 35).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 27392253 від 29 вересня 2014 року, ОСОБА_2 18 вересня 2014 року зареєстрував право приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 29 вересня 2014 року реєстраційною службою Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області (т.1, а.с. 61-62).

Позиція апеляційного суду

Частиною першою статті 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 і є незмінною судовою практикою.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

У справі, що переглядається, з матеріалів справи вбачається, що внаслідок укладення договорів дарування під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 в особисту приватну власність отримав частину житлового будинку АДРЕСА_6 . На місці даного будинку згодом було побудовано багатоквартирний житловий будинок, що підтверджується адресою місцерозташування останнього, у якому позивач за первісним позовом придбав квартиру згідно договору комісії.

Пред`являючи позовні вимоги про визнання вищевказаної квартири спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 посилалася на те, що дане нерухоме майно було придбано нею спільно з ОСОБА_2 в період зареєстрованого шлюбу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц зроблено висновок про те, що існує презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з ним не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, законодавством передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить спільно подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Втім, заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Відтак, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Подібні висновки Верховний Суд зробив у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності належала частина житлового будинку АДРЕСА_6 згідно нотаріально посвідчених договорів дарування. Згодом ОСОБА_2 зареєстрував право приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Оскільки адреса вищевказаних об`єктів нерухомого майна є ідентичною та враховуючи неможливість розташування приватного будинку з багатоквартирним будинком за однією адресою, то колегія суддів вважає слушними твердження позивача за первісним позовом, що на місці належного йому приватного будинку ПАТ «Крюківбудтехмонтаж» збудувало багатоквартирний будинок, власником квартири в якому є ОСОБА_2 .

Крім того, згідно договору комісії № 9 від 24 вересня 2013 року, укладеного між ПАТ «Крюківбудтехмонтаж» в особі директора Хасаєва Н.І. (комісіонер, у тому числі й забудовник об`єкта) та ОСОБА_2 (комітент), комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за палату вчинити один або кілька правочинів (угод) від свого імені за рахунок комітента з метою отримання комітентом права власності на квартиру АДРЕСА_10 . У договорі зазначено, що вартість даної квартири складає 373290,00 грн. Водночас, пунктом 3.1 передбачено, що комітент забезпечує комісіонера грошовими коштами, які необхідні для забезпечення отримання у власність квартири у розмірі 90000,00 грн на протязі 3-х днів після підписання договору. Компенсація будь-яких витрат комісіонера при виконанні доручення входить в суму винагороди, та не підлягає компенсації з боку комітента.

Разом з тим, вищевказаним договором передбачено, що комісіонер зобов`язаний здійснювати розрахунки із забудовником (пункт 2.1. договору).

Аналізуючи норми договору комісії № 9 від 24 вересня 2013 року, вбачається, що у них відсутні відомості про розмір комісійної плати. Водночас передбачено, що комітент для отримання у власність квартири, вартість якої становить 373290,00 грн, зобов`язаний забезпечити комісіонера грошовими коштами, які необхідні для забезпечення отримання об`єкта нерухомості у власність, у розмірі 90000,00 грн.

Згідно довідки, виданої директором ПАТ «Крюківбудтехмонтаж» ОСОБА_12 від 04 вересня 2014 року №222, ОСОБА_2 приймав участь в інвестуванні будівництва квартири АДРЕСА_1 , згідно договору комісії №9 від 24 вересня 2013 року, за яку він розрахувався повністю.

Таким чином, вбачається, що позивач за первісним позовом отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 , повна вартість якої становить 373290,00 грн, оплативши за неї, згідно договору комісії, 90000,00 грн.

Враховуючи, що приватний будинок, який належав ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності фізично був знищений за для подальшої побудови багатоквартирного будинку, то різниця вартості квартири між реальною та фактичною сумою її оплати (373290,00 грн 90000,00 грн) становить вартість належного позивачу за первісним позовом майна.

Оскільки спірна квартира була отримана ОСОБА_2 у приватну власність, у тому числі, й за кошти, які належали йому особисто (нерухоме майно, отримане останнім на підставі договору дарування), то суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду, що вимога ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя не підлягає задоволенню.

Водночас, колегія суддів наголошує, що вартість частини житлового будинку АДРЕСА_6 , яка вказана у договорах дарування, є узгодженою між сторонами правочину у відповідний період часу та не відображає дійсної її вартості, що в свою чергу не може бути доказом неспівмірності вартості такого об`єкту зі спірною квартирою.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції щодо відмови у визнанні спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази і з дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права, і ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2022 року -без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 березня 2023 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко