г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/141/23
Номер провадження 2/213/488/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2023 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Попова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/141/23 за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Козіна Наталія Володимирівна, до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної працівнику, отриманої у зв`язку з професійним захворюванням,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач в період з 01.09.1994 по 04.03.2021, тобто понад 26 років, працював на підприємстві відповідача, де підпадав під вплив шкідливих факторів, що стало причиною виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Оглядом МСЕК у 2022 році йому було встановлено 40 % втрати професійної працездатності (25% - по радікулопатії, 15 % по ХОЗЛ). У зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, вести повноцінний спосіб життя, змушений постійно проходити стаціонарне лікування, що позначається на його фізичному та душевному стані та безумовно завдає моральних страждань. Просить стягнути з ПРАТ «ІНГЗК» на його користь 149500,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач вважає, що позовні вимоги не обгрунтвані у не підлягають задоволенню, оскільки винні дії відповідача не встановлені. Позивач знав про шкідливі умови праці на його робочому місці, без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, однак свідомо продовжував працювати на таких умовах тривалий час, навмисно приховуючи факт хронічної хвороби. Відповідач в свою чергу виконує вимоги законодавства та колективного договору щодо забезпечення працівників засобами колективного та індивідуального захисту та компенсації в таких умовах праці.

Із наведених позивачем обставин не вбачається, якими саме протиправними діями, які б знаходились у причинному зв`язку із профзахворюванням, Відповідач порушив законні права та інтереси позивача, внаслідок яких він отримав моральні страждання.

До того ж, вимоги позивача про стягнення з відповідача 149500,00 грн. є явно завищеними і не відповідають вимогам розумності і справедливості. Позивач не позбавлений права на працю, отримує пенсію та страхові виплати від Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві, а отже не позбавлений права до існування і задоволення власних потреб.

Також вважає, що у разі стягнення з відповідача моральної школи слід застосувати до спірних правовідносин вимоги податкового законодавства та стягувати її з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Процесуальні дії у справі.

05.01.2023 позовна заява надійшла до суду.

10.01.2023 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.

15.02.2023 від відповідача надійшов відзив на позов.

Інших заяв, клопотань від сторін не надходило.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 з 01.09.1994 року по 04.03.2021 року працював в ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат слюсарем черговим та з ремонту обладнання, дробильником ДФ. 04 березня 2021 року був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Йогозагальний стаж роботи в ПРАТ «ІНГЗК» - становить 26 років 06 місяців 03 дні.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14.09.2022 встановлено, що професійне захворювання позивача виникло через недосконалість технології дроблення руди, порушень роботи систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування на робочому місці слюсаря чергового та з ремонту устаткування (з 01.09.1994 по 18.11.2013) та дробильника (з 18.11.2013 по 04.03.2021) ДФ ПРАТ «ІнГЗК» (п.17).

В п.18 Акту причиною виникнення хронічного професійного захворювання позивача зазначено пил переважно фібро генної дії, з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочої зони 6,0 мг/куб.м при ГДК 2,0 мг/куб.м; важкість праці: статистичне навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками 208049 кг/с при нормі до 70 кг/с; робоча поза незручна 53,8 % тривалості робочої зміни при гранично допустимій до 25%; нахили тулуба (вимушені, більше 30 град.) 113 разів за зміну при нормативному 51-100 разів.

З метою ліквідації і запобігання виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) комісією було запропоновано генеральному директору ПРАТ «ІНГЗК» вжити на дробильній фабриці технологічних заходів щодо усунення впливу шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища.

Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, висновком медико-соціальною експертної комісії ОСОБА_1 при первинному огляді 13.12.2022 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40% (25% - по радікулопатії, 15 % по ХОЗЛ) з 28.11.2022 року по 01.12.2022 року, без визначення групи інвалідності.

Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписками з медичних карт амбулаторного та стаціонарного хворого за 2017-2022 роки, з яких видно, що він проходив лікування в закладах охорони здоров`я з приводу скарг на кашель, задишку при помірних фізичних навантаженнях, біль в шийній та міжлопатковій ділянці, загальну слабкість, підвищену втому, обмеження рухів за ходом хребта, біль в ліктьових та колінних суглобах, терпкість, оніміння кінцівок.

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди.

Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Статтею 6 цього Закону визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ст.13).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Висновок суду.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Ушкодження здоров`я, втрата значного відсотка працездатності, постійні процеси лікування, прийоми ліків, перенесення фізичних страждань, спричиняє йому моральні страждання.

Виходячи з викладеного вище, суд до уваги не приймає доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця, і незважаючи на вжиття останнім заходів для створення таких умов, медичними довідками встановлений факт втрати позивачем професійної працездатності, пов`язаний з виробництвом. Оскільки через стан здоров`я позивач змушений проходити постійно курси медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв`язків, і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, суд приходить до висновку, що заподіяння позивачу моральної шкоди доведено.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому, суд враховує період роботи позивача (більше 34 років) в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності внаслідок професійного захворювання 40% з 28.11.2022 року, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що вказує на погіршення стану його здоров`я та незворотність негативних наслідків профзахворювання, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 100 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю.

Щодо заперечень відповідача в частині стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає наступне.

За змістом п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України з 23.05.2020 року звільняються від оподаткування податком доходи фізичних осіб у виді відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Оскільки судом задовольняються вимоги позивача на суму 100 000 грн., то суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду з урахуванням утримання з неї обов`язкових податків і зборів.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 23, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 100 000 (сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача адвокат Козіна Наталія Володимирівна (адреса: АДРЕСА_2 )

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», місцезнаходження: м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47, .

Повне судове рішення складено 10 березня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Попов