ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3313/23 Справа № 206/2658/22 Суддя у 1-й інстанції - Черткова Н.І. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1 -

адвоката Присенко Олени Георгіївни,

на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2023 року за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бутенко Оксани Миколаївни, заінтересовані особи ОСОБА_1 щодо складання розрахунку заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження ВП №68603111, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив суд визнати дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бутенко О.М., що пов`язані з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу 206/3378/14 ц, неправомірними; зобов`язати державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бутенко О.М. провести перерахунок заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження № 68603111 з урахуванням квитанцій, поданих боржником ОСОБА_2 щодо перерахування коштів ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 та з дотриманням положення ч. 3 ст. 197 Сімейного Кодексу України, редакція якого діяла до 05 жовтня 2016 року.

В обґрунтування скарги зазначає, що на примусовому виконанні у провадженні державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бутенко О.М. перебуває виконавче провадження № 68603111, відкрите 14 лютого 2022 року за заявою стягувача ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа, виданого 04 лютого 2022 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати надходження позовної заяви до суду, тобто з 26 травня 2014 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Постанова про відкриття виконавчого провадження датована 10 лютого 2022 року, разом з пакетом документів, що містив і виклик державного виконавця від 14 лютого 2022 року, отримана ним лише 07 червня 2022 року, вказане свідчить, що постанова про відкриття виконавчого провадження не була направлена державним виконавцем поштою наступного дня після винесення.

Викликом державного виконавця від 14 лютого 2022 року зобов`язано ОСОБА_2 з`явитись за вказаною адресою до виконавця 24 лютого 2022 року о 14:00 для вирішення питання сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату, а також надання пояснень з приводу виконання рішення, зобов`язання повідомлення про зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну реєстрації), а також про зміну місця роботи.

На виконання зазначеного представником боржника у ВП № 6860311 на офіційну електронну адресу державного виконавця 19 липня 2022 року було направлено заяву щодо здійснення перерахунку заборгованості за аліментами із зазначенням, що ОСОБА_2 не отримував рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2014 року про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , не був обізнаний щодо стягнення з нього аліментів, не зважаючи на вказане він в добровільному порядку утримував не тільки доньку, а й взагалі родину, оскільки подружжя не було розлучено, мешкали разом однією сім`єю, вели спільний побут та мали спільний бюджет, тобто мали всі ознаки, притаманні родині.

Вказав, що від дня винесення Самарським районним судом м.Дніпропетровська рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки, а саме, з 11 червня 2014 року і по день звернення до Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про примусове виконання рішення суду (08 лютого 2022 року) стягувач ОСОБА_1 не вчиняла жодної дії щодо примусового стягнення аліментів з позивача, тобто потреби в стягненні коштів на утримання доньки не виникало. Скаржник вказав, що протягом даного періоду часу проживав однією родиною із дружиною та донькою в будинку, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, місце працевлаштування не змінював, не переховувався, а весь отриманий дохід направляв на забезпечення матеріальних потреб дружини та доньки, та жодним чином не уникав батьківських обов`язків щодо дитини, забезпечуючи матеріальні потреби як доньки, так і дружини.

Окрім того, від дня відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_2 перераховано на банківську карту доньки грошові перекази на загальну суму 10500,00 грн. із поміткою про призначення платежу «аліменти».

За період часу з 26 травня 2014 року по день подання скарги до суду ним в добровільному порядку перераховано дружині та донці кошти на загальну суму 156.210,82 грн., а також скаржник зазначив, що заборгованість за ним має бути розрахована державним виконавцем саме з 05 жовтня 2016 року, а не з 26 травня 2014 року.

Скаржник вважає розрахунок заборгованості по виконавчому листу № 206/3378/14-ц неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2014 року щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 не отримував та не був обізнаний щодо стягнення з нього аліментів, стягувач ОСОБА_1 його про це не повідомляла, адже позовна заява про стягнення аліментів на утримання дитини була подана нею одночасно із заявою про розірвання шлюбу, проте подружжя примирилося, шлюб було збережено, родина мешкала разом.

Кошти, направлення яких було здійснено дружині ОСОБА_1 та доньці ОСОБА_3 підтверджується банківськими виписками, що не містять позначки «аліменти», проте, ці грошові перекази здійснені ОСОБА_2 з єдиною метою - забезпечення матеріальних потреб родини, тобто виконання обов`язків по утриманню родини і дитини, зокрема.

Окрім того вказав, що, оскільки він не був ознайомлений із рішенням суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі частини усіх видів заробітку щомісячно, ним в жодному грошовому переказі не стоїть помітка про призначення платежу «Аліменти», а грошові перекази здійснювались на картку доньки, а не тільки на картку дружини.

Також ОСОБА_2 заперечує щодо невнесення державним виконавцем Бутенко О.М. до суми сплаченої боржником заборгованості грошових переказів, здійснених вже після відкриття виконавчого провадження на банківську картку доньки на загальну суму 10500,00 грн., зазначені квитанції містять помітку про призначення платежу «аліменти», оскільки саме від доньки ОСОБА_3 дізнався, що його дружина ОСОБА_1 вчиняє дії щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, проте, з березня 2022 року стягувачка ОСОБА_1 перебуває у Франції, від спілкування з ним в будь-який спосіб відмовляється, реквізити власної банківської картки для переказу коштів не повідомила, постанову про відкриття виконавчого провадження із зазначенням розрахункового рахунку для переказів коштів ним отримано не було, відтак ОСОБА_2 змушений був переказувати кошти на картку доньки.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2023 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Визнано дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бутенко О.М., що пов`язані з невірним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу 206/3378/14 ц, неправомірними.

Зобов`язано державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бутенко О.М. провести перерахунок заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження № 68603111 з урахуванням квитанцій, поданих боржником ОСОБА_2 щодо перерахування коштів ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 та з дотриманням положення ч. 3 ст. 197 Сімейного Кодексу України, редакція якого діяла до 05 жовтня 2016 року (а.с.179-182).

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою ОСОБА_1 через свого представника адвоката Присенко О.Г. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову із задоволенням вимог скарги, посилаючись на те, що дане судове рішення є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для визнання таких дій виконавця неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості відсутні, адже, обставини, які суд вважав встановленими, є помилковими та таким, що не відповідають дійсності.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бутенко О.М. перебуває виконавче провадження № 68603111, відкрите 14 лютого 2022 року за заявою стягувача ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 206/3378/14-ц, виданого 04 лютого 2022 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати надходження позовної заяви до суду, тобто з 26 травня 2014 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Відповідно до вимог ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження», які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Постанова про відкриття виконавчого провадження датована 10 лютого 2022 року надіслана державним виконавцем поштою боржникові ОСОБА_2 , проте, отримана останнім лише 07 червня 2022 року. Наявність в одному пакеті крім постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 лютого 2022 року виклику державного виконавця від 14 лютого 2022 року свідчить про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем не була направлена в строки, зазначені ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме, наступного дня після винесення.

На виконання зазначеного у виклику фізичної особи від 14 лютого 2022 року на офіційну електронну адресу державного виконавця 19 липня 2022 року представником боржника у ВП № 6860311 було направлено заяву ОСОБА_2 щодо здійснення перерахунку заборгованості за аліментами. Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 не отримував рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2014 року, про стягнення з нього аліментів на утримання доньки та не був обізнаний щодо стягнення з нього аліментів, однак, не зважаючи на вказане він в добровільному порядку утримував не тільки доньку, а й взагалі родину.

Окрім того судом встановлено, що від дня винесення Самарським районним судом м. Дніпропетровська рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки, а саме з 11 червня 2014 року і по день звернення до Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про примусове виконання рішення суду (08.02.2022) стягувач ОСОБА_1 не вчиняла жодної дії щодо примусового стягнення аліментів з позивача, тобто потреби в стягненні коштів на утримання доньки не виникало. Протягом даного періоду часу ОСОБА_2 проживав однією родиною із дружиною та донькою в будинку, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, місце працевлаштування не змінював, не переховувався, а весь отриманий дохід направляв на забезпечення матеріальних потреб дружини та доньки.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_2 не уникав батьківських обов`язків щодо дитини, забезпечуючи матеріальні потреби як доньки, так і дружини, що підтверджено, зокрема, і банківськими виписками, копії яких додані до даної заяви, а саме:

-випискою щодо переказів коштів одержувачу ОСОБА_1 за період з 01 січня 2014 року по 13 квітня 2022 року на загальну суму 108215,30 грн.;

-випискою щодо переказів коштів одержувачу ОСОБА_3 за період з 01 січня 2014 року по 13 квітня 2022 року на загальну суму 23312,00 грн.;

-випискою по витратам по картці АТ «АКЦЕНТ-БАНК», що належить ОСОБА_2 , відповідно до якої останнім переказано на карту стягувача ОСОБА_1 кошти на загальну суму 14183,52 грн., а саме: 25 серпня 2020 року - 5500,00 грн; 14 грудня 2020 року - 4000,00 грн; 08 лютого 2021 року - 700,00 грн; 09 лютого 2021 року - 500,00 грн; 12 лютого 2021 - 200,00 грн; 14 лютого 2021 - 500,00 грн; 15 лютого 2021 року - 300,00 грн; 17 вересня 2021 року - 1500,00 грн; 17 лютого 2021року - 280,00 грн; 02 жовтня 2021 року - 703,52 грн;

Окрім того, від дня відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 перераховано на банківську карту доньки ОСОБА_3 грошові перекази на загальну суму 10500,00 грн., а саме: 27 квітня 2022 року - 1000,00 грн; 28 квітня 2022року - 3000,00 грн; 28 квітня 2022 року - 500,00 грн; 30 травня 2022року - 5000,00 грн; 24 червня 2022 року - 1000,00 грн, що підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи. Зазначені квитанції містять помітку про призначення платежу «аліменти».

Також судом першої інстанції встановлено, що в період часу з 26 травня 2014 року по день подання скарги 07 вересня 2022 року ОСОБА_2 в добровільному порядку перераховано дружині та донці кошти на загальну суму 156.210,82 грн.

З матеріалів справи судом встановлено, що заява ОСОБА_2 щодо здійснення перерахунку заборгованості за аліментами від 19 липня 2022 року містила обґрунтування незворотності дії закону у часі, а саме зазначене в постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17 травня 2022 року зобов`язання головного бухгалтера ГУНП в Дніпропетровській області розрахувати борг відповідно доходу боржника з 26 травня 2014 року суперечить нормам закону, оскільки до 28 серпня 2018 року діяли норми, які передбачали стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час не більше як за три роки. Тобто до заборгованості, яка виникла до 28 серпня 2018 року повинні застосовуватися норми, які були чинні на момент їх виникнення, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і ЗУ «Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Оскільки законом покладено обов`язок по стягненню аліментів щомісячно, трирічний строк повинен застосовуватися до кожної періодичної виплати, тобто, до заборгованості по аліментам, яка виникла до 28 серпня 2018 року, держаним виконавцем слід враховувати положення частини 1 статті 194 СК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року.

Судом першої інстанції також з`ясовано, що на час виконання розрахунку за минулий період, зокрема з 26 травня 2014 року до 04 жовтня 2016 року, діяла редакція ч.3 ст. 197 СК України, за якою суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, але вказана редакція діяла до 05 жовтня 2016 року та Законом України від 02 червня 2016 р. № 1404-VIII частину третю ст.197 СК України виключено.

Враховуючи, що за ч.3, 4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» сума заборгованості визначається виконавцем, а згідно ч.3 ст.197 СК України до 04 жовтня 2016 року стягувач ОСОБА_1 зобов`язана зазначити та довести поважність непред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки про рішення суду про стягнення аліментів їй було відомо з дня його ухвалення 11 червня 2014 року, при цьому стягувачем в заяві про примусове виконання рішення суду жодних причин непред`явлення виконавчого листа понад вісім років до виконання не зазначено, а державним виконавцем Бутенко О.М. такі причини не встановлені, тому заборгованість ОСОБА_2 має бути розрахована державним виконавцем саме з 05 жовтня 2016 року, а не з 26 травня 2014 року.

Відповідний правовий висновок зазначено в постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року в справі №523/1974/16-ц, який обов`язковий до врахуванням судами під час ухвалення рішення в аналогічних спорах.

Також судом першої інстанції встановлено, що 30 серпня 2022 року під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, представником боржника ОСОБА_2 було виявлено довідку-розрахунок заборгованості по в/л 206/3378/14- ц від 04 лютого 2022 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , дата складання довідки державним виконавцем не зазначена.

Згідно зазначеної вище довідки, заборгованість за аліментами розрахована державним виконавцем Бутенко О.М. з травня 2014 року по травень 2022 року, який частково прийняв до уваги платіжні документи, подані із заявою про перерахунок заборгованості та сукупний розмір заборгованості зменшено на суму 52111,49 грн. Дана сума виплат взята до уваги державним виконавцем із виписки «Приват-Банк» щодо переказів коштів одержувачу ОСОБА_1 за період з 01 січня 2014 року по 13 квітня 2022 року. Проте, з самої виписки вбачається, що загальна сума переказів ОСОБА_2 на карту ОСОБА_1 без комісій банку становить 105.850,30 грн., тобто з тієї ж банківської виписки державним виконавцем не зараховано до коштів, сплачених боржником, 53.738,81 грн.

З виписки АТ «Акцент-Банк» державним виконавцем зараховано 301,51 грн. за жовтень 2021 року, проте, відповідно до виписки, того ж дня, а саме 02 жовтня 2021 року з даної картки було зроблено ще один переказ ОСОБА_1 на суму 402,01 грн, проте, даної суми державним виконавцем Бутенко О.М. в рахунок сплачених боржником коштів внесено не було.

З такими встановленими обставинами судом першої інстанції колегія суддів погоджується повністю.

Одержувач аліментів має право на примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів. З цією метою одержувачу аліментів необхідно спочатку отримати виконавчий лист звернувшись до місцевого суду, який розглядав справу, із заявою про видачу виконавчого листа (ч. 1 ст. 431 ЦПК України). Після цього, одержувач аліментів може, за власним вибором, самостійно звернутись із заявою про відрахування аліментів за місцем отримання доходу боржником (ч. 4 ст. 187 СК України), або звернутись за примусовим виконанням рішення до державного виконавця із відповідною заявою (ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Як встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, що ОСОБА_2 рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2014 року щодо стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , не отримував та не був про вказане обізнаний. Стягувач ОСОБА_1 , в свою чергу, не вчиняла жодної дії щодо примусового стягнення аліментів з позивача. З наведеного вбачається, що потреби у стягненні коштів на утримання доньки у стягувачки не виникало, таке можливо, якщо ОСОБА_2 в повній мірі забезпечував матеріальні інтереси родини, який місце працевлаштування не змінював, не переховувався, що ОСОБА_1 не спростовано як в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги.

З`ясовано, хоча направлення грошових коштів, дружині ОСОБА_1 та доньці ОСОБА_3 , що підтверджено банківськими виписками не містять позначки «аліменти», проте ці грошові перекази здійснені ОСОБА_2 , з єдиною метою - забезпечення матеріальних потреб родини, зокрема, виконання обов`язків по утриманню дитини, оскільки, аліменти - це один із способів виконання батьками обов`язку по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Колегія суддів відзначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця»

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Згідно з пунктом 4 розділу XVIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Аліменти на дитину стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина, є його власністю і повинні використовуватися за цільовим призначенням, тобто саме на утримання дитини.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не був ознайомлений із рішенням суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати надходження позовної заяви до суду, тобто з 26 травня 2014 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку, ним в жодному грошовому переказі не стоїть помітка про призначення платежу «Аліменти», а грошові перекази здійснювались також і на картку доньки, а не тільки на картку дружини.

Разом з цим, колегія суддів враховує і викладене 29 вересня 2021 року в окремій думці Верховного Суду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Русинчука М. М. у справі № 2607/386/2012, де зазначено, що перерахування зазначених коштів через банк платіжними дорученнями, в яких відсутня відмітка призначення платежу «аліменти», з врахуванням вище зазначених обставин (строків внесення платежів, їхнього розміру, відсутності інших зобов`язань перед стягувачем), не може свідчити про інше призначення цих платежів, окрім як сплата аліментів, а у державного виконавця не було підстав не враховувати здійснені боржником платежі в рахунок сплати ним аліментів.

Окрім того, невнесення державним виконавцем Бутенко О.М. до суми сплаченої боржником заборгованості грошових переказів, здійснених вже після відкриття виконавчого провадження на банківську картку доньки на загальну суму 10500,00 грн. із зазначенням в квитанції помітки про призначення платежу «аліменти», оскільки саме від доньки ОСОБА_3 дізнався, що його дружина ОСОБА_1 вчиняє дії щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, проте з березня 2022 року стягувачка перебуває у Франції, від спілкування із боржником в будь-який спосіб відмовляється, реквізити власної банківської картки для переказу коштів не повідомила, постанову про відкриття виконавчого провадження із зазначенням розрахункового рахунку для переказів коштів ним отримано в даний період часу ще не було, відтак ОСОБА_2 змушений був переказувати кошти на картку доньки, а зворотного апелянтом не доведено.

Таким чином, вказане свідчить про наявність правових підстав для зарахування грошових коштів, переказаних ОСОБА_2 на банківську картку саме дружини ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості в рамках виконавчого провадження № 68603111, оскільки саме ОСОБА_1 є стягувачем по справі і стороною виконавчого провадження, а кошти, які були перераховані на карту доньки ОСОБА_3 , виконавець як аліменти врахувати не може, оскільки дитина є неповнолітньою та аліменти на її утримання стягуються на користь батьків і, окрім того, донька не є стороною виконавчого провадження.

З аналізу наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність визнання неправомірними дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бутенко О.М., що пов`язані з невірним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу 206/3378/14 -ц, зобов`язати державного виконавця провести перерахунок заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження № 68603111 з урахуванням квитанцій, поданих боржником ОСОБА_2 щодо перерахування коштів ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 та з дотриманням положення ч. 3 ст. 197 Сімейного Кодексу України, редакція якого діяла до 05 жовтня 2016 року.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку з урахуванням встановлених обставин порушення прав заявника ОСОБА_2 , що виключає умови ч.3 ст. 451 ЦПК України, та є підставою для задоволення скарги.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності судового рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для його скасування, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду, а є переоцінкою досліджених судом першої інстанції доказів.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Присенко Олени Георгіївни залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2023року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта