справа № 199/815/22
№ провадження 2/208/282/23
РІШЕННЯ

Іменем України

11 травня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Івченко Т.П.,

за участю: секретаря судового засідання Паталахи І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у місті Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 «про відшкодування шкоди», -

встановив:

1. Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС» з позовною заявою «про відшкодування шкоди», в якому просить:

- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» (код за , рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «ТАСКОМБАНК») виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 23700,00 (двадцять три тисячі сімсот) грн. 00 коп.;

- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» (код за , рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «ТАСКОМБАНК») позовним вимогам судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2481,00 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

2.Позиція сторони позивача.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 24.09.2021р. в м. Дніпро, по вул. Січеславська набережна сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів «Renault Duster», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , транспортного засобу «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням відповідача. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.

Учасники ДТП скористались правом оформлення ДТП відповідно до п. 33.2 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за допомогою складення електронного европротоколу.

Транспортний засіб «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_3 , був застрахований в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на підставі полісу № ЕР/204481891 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Враховуючи матеріали страхової справи, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі -Закон), ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» здійснило виплату страхового відшкодування: шкоду, заподіяну власнику транспортного засобу «Renault Duster», д.н.з. НОМЕР_4 в розмірі 47 400,00 (сорок сім тисяч чотириста) грн. 00 коп., що підтверджується страховим актом ГО-14849/ДП5 від 10 листопада 2021 року та платіжним дорученням № 44281 від 16.11.2021р.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 381.1 ст. 381 Закону, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до Розпорядження Держфінпослуг від 09.07.2010 № 566 (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.04.2019 № 538) визначено коригуючі коефіцієнти та їх розміри під час укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів затвердженої протоколом Президії МТСБУ від 06.02.2020 № 463/2020 в графі «Тип» зазначається однозначний або двозначний код транспортного засобу.

Відповідно до полісу № ЕР/204481891 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено тип транспортного засобу В1 (легковий автомобіль з об`ємом двигуна до 1600 см3). Коригуючий коефіцієнт (К1) застосовано в розмірі 1.

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_3 ( НОМЕР_5 ), тип транспортного засобу вказано як спеціалізований вантажний-спеціалізований фургон малотоннажний - В. Тип транспортного засобу підпадає під визначення «вантажні автомобілі вантажопідйомністю до 2 т» (СІ), Коригуючий коефіцієнт (К1) мав бути зазначений - 2.

Виплата страхового відшкодування була здійснена за полісом в якому визначено невірне значення коригуючого коефіцієнта (К1). Використання забезпеченого транспортного засобу передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта (2) ніж визначено полісом (1).

Таким чином, керуючись п. 381.1 ст. 381 Закону, саме ОСОБА_1 , як особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (винуватець настання ДТП), зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, що складає 23 700,00 (двадцять три тисячі сімсот) гри. 00 коп.

Відповідачу направлялась претензія щодо відшкодування завданих збитків, однак врегулювати спір в досудовому порядку не вдалось, тому позивач вимушений звернутись до суду з цим позовом.

3. Позиція сторони відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Чіп Я.М., в судове засідання не з`явився, але скористався своїм правом та направив на адресу суду Відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними, надуманими та незаконними та просить відмовити у задоволенні позовних в повному обсязі посилаючись на те, що у грудні 2021 року на адресу відповідача від страхового товариства (позивача) надійшла регресна вимога з пропозицією повернута страховику виплачене страхове відшкодування в розмірі 47400 гривень, де правовою підставою заявлених вимог є факт відсутності з боку винного у ДТП водія (відповідача) письмового повідомлення на адресу страховика з яким укладено поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на протязі трьох робочих днів після ДТП, що в свою чергу є приводом для майнової вимоги в порядку, регресу в розмірі всієї суми сплаченого страхового відшкодування потерпілій особі (копія вказаної претензії долучена позивачем до матеріалів позову),

У відповідь на вказану претензію страховика, з відповідним правовим обґрунтуванням та посиланням на наявну судову практику Верховного Суду по подібним справам, листом від 13 грудня 2021 року адвокат, діючи в інтересах відповідача, повідомив позивача, що вказані вимоги є безпідставні, незаконні, а отже такими, що не підлягають до задоволення та відхиляються.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви, вбачається, що теперішня вимога позивача, щодо повернення сплаченого відшкодування, ґрунтується вже на тому, що виплата страхового відшкодування була здійснена за полісом в якому невірно було визначено значення коригуючого коефіцієнту (К1), Використання забезпеченого ТЗ передбачає застосування більшого значення коригуючого коефіцієнта (1) ніж визначено полісом (1), Таким, чином, керуючись ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», саме ОСОБА_1 ,, як особа відповідальна за шкоду, зобов`язана відшкодувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, що складає 23 700 гривень.

Відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати встановити розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб.

Згідно до п.2.1.1 п.2.1 розділу II Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 27.10.2011 № 673, при укладанні внутрішнього договору страхування страховик (тобто позивач) зобов`язаний самостійно встановлювати індивідуальний розмір страхового платежу шляхом добутку базового платежу та відповідних коригуючих коефіцієнтів, а також заповнювати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до порядку заповнення поліса-обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який встановлюється МТСБУ.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, саме страховику належить право встановлювати розмір страхового платежу, а отже застосовування, або не застосовування самим страховиком відповідного (правильного) коефіцієнту для визначення вірного розміру страхового платежу не може бути підставою для покладання на винного у ДТП водія обов`язку, щодо повернення страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, оскільки страхувальник при укладанні страхового полісу надає лише свідоцтво про реєстрацію ТЗ і водійське посвідчення страховику, та встановлювати (або визначати), який коефіцієнт є необхідним для застосування при визначені розміру страхового платежу знаходиться за його волею, компетенцією, та фізично не можливо.

Також, варто звернути увагу суду на те, що відповідно до пункту 17.3 статті 17 Закону, страхувальника при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Доказів того, що страхувальник, при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що був укладений із позивачем, приховав, або не надав будь-які відомості, які мають істотне значення для оцінки страхового ризику, та які вимагались страховиком, матеріали справи не містять.

Разом із цим, відповідно до ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов передбачених пунктом 13.2 статті цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування,

Згідно п. 13.2.ст.13 зазначеного Закону, розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід ІІ групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до 1 або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності, зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

Згідно полісу страхування № 204481891 визначено тип транспортного засобу В, коригуючий коефіцієнт К1 в розмірі 1 та визначено страховий платіж в розмірі 978 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 автомобіль марки «RENAULT KENGOO» відноситься до типу - спеціалізований вантажний - спеціалізований фургон малотоннажний - В.

Передбачені пунктом 13.2 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пільги 50% щодо розміру страхового платежу відповідачу не надавалися, страховий платіж визначався на загальних підставах.

Крім того в полісі зазначені особливі умови використання забезпеченого T3, а саме: транспортний засіб не може використовуватись як таксі; до керування допущені особи стаж водіння яких менше аніж три роки; ТЗ використовується протягом повного строку страхування.

Жодний із переліченого режиму використання забезпеченого ТЗ відповідачем не порушений.

Разом з тим, Наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 № 521 визначено Порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, яким встановлюється механізм затвердження конструкції колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) категорій М, Н, О, L, нових частин та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах відповідно до вимог Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року з поправками 1995 року.

Класифікація, визначення типу, варіанта, версії, коди УКТЗЕД колісних транспортних засобів та обладнання визначаються відповідно до вимог Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, що затверджено Наказом Міністерства інфраструктури України (далі Порядок).

Згідно п. 1.10 Порядку тип КТЗ - сукупність КТЗ певної категорії, які не відрізняються один від одного за істотними ознаками, наведеними в розділі ІІ додатка І до цього Порядку, може мати варіанти і версії. Тип стосовно певної властивості або системи КТЗ - визначають згідно з нормативним документом, який містить технічні приписи до них.

Тобто, тип колісного транспортного засобу обумовлений виключно технічно-конструктивними можливостями використання та не свідчить про те, що даний КТЗ дійсно використовується у сфері, що відповідає тину такого КТЗ. Тобто посилання позивача на те, що зазначений транспортний засіб відноситься до категорії вантажних автомобілів є, також, безпідставним.

Отже, на думку адвоката, який діє в інтересах відповідача, вимоги позивача не підтверджені належними доказами, є безпідставними, надуманими, а отже не підлягають до задоволення.

Справу просить слухати без участі відповідача та його представника.

4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.

04 лютого 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС» з позовною заявою «про відшкодування шкоди».

14 лютого 2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суду м. Дніпропетровська отримав інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особивідповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

02 травня 2022 року Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, отримавши 14 лютого 2022 року цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 «про відшкодування шкоди» направлено за підсудністю до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

16 червня 2022 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано в провадження судді Івченко Т.П.

17 червня 2022 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі та справу призначеного до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

20 грудня 2022 року через електронний суд від представника відповідача, адвоката Чіп Я.М. надійшла заява про надання доступу для ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

06.01.2023 року через електронний суд від представника відповідача, адвоката Чіп Я.М. надійшов Відзив на позовну заяву.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

5. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що 24.09.2021р. в м. Дніпро, по вул. Січеславська набережна сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів «Renault Duster», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , транспортного засобу «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 .

24.09.2021р. на місці ДТП, учасники ДТП скористались правом оформлення ДТП відповідно до п. 33.2 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за допомогою складення електронного европротоколу.

Транспортний засіб «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_3 , був застрахований в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на підставі полісу № ЕР/204481891 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно полісу страхування № ЕР/204481891 визначено тип транспортного засобу В, коригуючий коефіцієнт К1 в розмірі 1 та визначено страховий платіж в розмірі 978 грн. та зазначені особливі умови використання забезпеченого T3, а саме: транспортний засіб не може використовуватись як таксі; до керування допущені особи стаж водіння яких менше аніж три роки; ТЗ використовується протягом повного строку страхування.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» здійснило виплату страхового відшкодування: шкоду, заподіяну власнику транспортного засобу «Renault Duster», д.н.з. НОМЕР_4 в розмірі 47 400,00 (сорок сім тисяч чотириста) грн. 00 коп., що підтверджується страховим актом ГО-14849/ДП5 від 10 листопада 2021 року та платіжним дорученням № 44281 від 16.11.2021р.

Відповідно до полісу № ЕР/204481891 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено тип транспортного засобу В1 (легковий автомобіль з об`ємом двигуна до 1600 см3). Коригуючий коефіцієнт (К1) застосовано в розмірі 1.

Як вбачається з свідоцтва серії НОМЕР_6 про реєстрацію транспортного засобу «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_3 ( НОМЕР_5 ), тип транспортного засобу вказано як спеціалізований вантажний-спеціалізований фургон малотоннажний - В. Тип транспортного засобу підпадає під визначення «вантажні автомобілі вантажопідйомністю до 2 т» (СІ), до таких типів автомобілів застосовується коригуючий коефіцієнт (КІ) 2.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.11.2021 року на адресу відповідача позивачем направлено Претензію № ГО14849/ДП5, в якій позивач просить відповідача борг у розмірі 47400,00 грн, в семиденний строку у зв`язку з тим, що винний у ДТП водій, яким є відповідач по справі, письмового повідомлення на адресу страховика з яким укладено поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на протязі трьох робочих днів після ДТП не надіслав, що в свою чергу є приводом для майнової вимоги в порядку, регресу в розмірі всієї суми сплаченого страхового відшкодування потерпілій особі.

13.12.2021 року адвокат Відповідача надіслав на адресу Позивача відповідь на вказану претензію страховика, з відповідним правовим обґрунтуванням та посиланням на наявну судову практику Верховного Суду по подібним справам, та повідомив позивача, що вказані вимоги є безпідставні, незаконні, а отже такими, що не підлягають до задоволення та відхиляються.

6. Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Згідно частини першої ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правовідносини, які виникли в даному випадку між Відповідачем та Позивачем, спір про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, регулюються нормами ЦК України, та спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 381.1 ст. 381 Закону, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до Розпорядження Держфінпослуг від 09.07.2010 № 566 (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.04.2019 № 538) визначено коригуючі коефіцієнти та їх розміри під час укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів затвердженої протоколом Президії МТСБУ від 06.02.2020 № 463/2020 в графі «Тип» зазначається однозначний або двозначний код транспортного засобу.

Відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону № 1961-IV розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати встановити розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб.

Згідно до п.2.1.1 п.2.1 розділу II Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 27.10.2011 № 673, при укладанні внутрішнього договору страхування страховик (тобто позивач) зобов`язаний самостійно встановлювати індивідуальний розмір страхового платежу шляхом добутку базового платежу та відповідних коригуючих коефіцієнтів, а також заповнювати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до порядку заповнення поліса-обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який встановлюється МТСБУ.

Таким чином суд прийшов висновку, що саме страховику належить право встановлювати розмір страхового платежу, а отже застосовування, або не застосовування самим страховиком відповідного (правильного) коефіцієнту для визначення вірного розміру страхового платежу не може бути підставою для покладання на винного у ДТП водія обов`язку, щодо повернення страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, оскільки страхувальник при укладанні страхового полісу надає лише свідоцтво про реєстрацію ТЗ і водійське посвідчення страховику, а встановлювати (або визначати), який коефіцієнт є необхідним для застосування при визначені розміру страхового платежу відноситься до компетенції страховика.

Відповідно до пункту 17.3 статті 17 Закону № 1961-IV, страхувальник при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, доказів того, що страхувальник, при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що був укладений із позивачем, приховав, або не надав будь-які відомості, які мають істотне значення для оцінки страхового ризику, та які вимагались страховиком, позивачем не надано.

Згідно п. 13.2.ст.13 Закону № 1961-IV, розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід ІІ групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до 1 або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності, зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

Як вбачається з полісу страхування № 204481891, в ньому страховиком визначено тип транспортного засобу В, встановлено коригуючий коефіцієнт К1 в розмірі 1 та визначено страховий платіж в розмірі 978 грн., дані в поліс було внесено згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 автомобіля марки «RENAULT KENGOO», в якому вказано, що цей ТЗ відноситься до типу - спеціалізований вантажний - спеціалізований фургон малотоннажний - В.

Передбачені пунктом 13.2 статті 13 Закону № 1961-IV пільги 50% щодо розміру страхового платежу відповідачу не надавалися, страховий платіж визначався на загальних підставах, також в полісі зазначені особливі умови використання забезпеченого T3, а саме: транспортний засіб не може використовуватись як таксі; до керування допущені особи стаж водіння яких менше аніж три роки; ТЗ використовується протягом повного строку страхування, які відповідачем не порушені.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 № 521 визначено Порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, яким встановлюється механізм затвердження конструкції колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) категорій М, Н, О, L, нових частин та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах відповідно до вимог Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року з поправками 1995 року.

Класифікація, визначення типу, варіанта, версії, коди УКТЗЕД колісних транспортних засобів та обладнання визначаються відповідно до вимог Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, що затверджено Наказом Міністерства інфраструктури України.

Згідно п. 1.10 Порядку тип КТЗ - сукупність КТЗ певної категорії, які не відрізняються один від одного за істотними ознаками, наведеними в розділі ІІ додатка І до цього Порядку, може мати варіанти і версії. Тип стосовно певної властивості або системи КТЗ - визначають згідно з нормативним документом, який містить технічні приписи до них, таким чином тип колісного транспортного засобу обумовлений виключно технічно-конструктивними можливостями використання не свідчить про те, що даний КТЗ дійсно використовується у сфері, що відповідає тину такого КТЗ, тому суд вважає, що посилання позивача на те, що зазначений транспортний засіб відноситься до категорії вантажних автомобілів є безпідставним.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, суд доходить висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, то витрати понесені позивачем при зверненні із позовом у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня 00 копійок судового збору, залишаються за позивачем.

Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 «про відшкодування шкоди» - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Повний текст рішення буде складений у строк передбачений ч. 6 ст. 259 ЦПК України.

Сторони по справі:

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС», , юридична адреса реєстрації: 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок № 72;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Івченко Т. П.