ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2635/23 Справа № 176/1766/22 Суддя у 1-й інстанції - Павловська І.А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ДП СхідГЗК) про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у період з 07 квітня 2009 року по 24 лютого 2020 року він працював у шахті «Інгульська» ВСП ДП «СхідГЗК» на посаді підземного прохідника, підземного гірника з повним робочим днем. 24 лютого 2020 року його звільнено з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. За час роботи на підприємстві відповідача він отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05 червня 2020 року, затвердженим начальником Управління Держпраці у Кіровоградській області. П.7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено наявність у нього професійних захворювань: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням, біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, вираженим шераферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з кейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. Легенева недостатність першого ступеня. У п. 13 даного Акту міститься висновок про наявність шкідливих умов праці позивача: фізичного навантаження, пилу, що перевищували ГДР. П. 17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: робота в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК», недосконалість технологічного процесу та обладнання, що призводить до перевищення ГДК фізичного навантаження, пилу при виконанні професійних обов`язків. Згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання визначені наступні: рівень фізичного перевантаження, а саме: час перебування у незручній позі складає до 47,7% при нормі до 25%, кількість вимушених (більше ЗО) нахилів корпусу за зміну становить до 202 при нормі 51-100 відносяться до III класу 1 ступеню важкості трудового процесу; за показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну III клас 2 ступінь напруженості трудового процесу; запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст вільного діоксину кремнію до -2,5 мг/мЗ, при нормі 2,0 мг/мЗ; підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони +11,3 С при нормі +17 -26 С.

Згідно довідки МСЕК від 10 червня 2020 року серії 12ААА № 085707 йому первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60%, при цьому зазначено про потребу в забезпеченні амбулаторним лікуванням, стаціонарним, санаторно-курортним лікуванням. Згідно довідки МСЕК від 10 червня 2020 року серії 12ААБ №571381 позивачу встановлено третю групу інвалідності та зазначено про протипоказання фізичного навантаження, в умовах впливу шуму, пилу. Згідно довідки МСЕК від 02 червня 2021 року серії 12ААА № 085036 позивачу повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60%, при цьому зазначено про потребу позивача в забезпеченні амбулаторним лікуванням, стаціонарним, санаторно-курортним лікуванням. Згідно довідки МСЕК від 02 червня 2021 року серії 12ААБ №575450 позивачу встановлено третю групу інвалідності та зазначено про протипоказання роботи в умовах важкої фізичної праці, вимушеної робочої пози, несприятливому мікрокліматі, пилу.

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного захворювання, підтверджується діагнози професійних захворювань позивача, а саме радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово- тонічним синдромами, вираженим периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група А. Легенева недостатність першого ступеня. У зв`язку з цим порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. Він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обгрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, його страждання супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію , а тому просив суд хувалити рішення яким стягнути з ДП СхідГЗК на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням 245 000 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.41-44).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та висновки суду не відповідають встановленим обставинам. Вказував, що право на відшкодування моральної шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Зазначав, що на момент укладення договору про відшкодування моральної шкоди йому ще не було встановлено втрату працездатності (а.с.50-54).

Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 245 000 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 07 квітня 2009 року по 24 лютого 2020 року позивач працював у шахті «Інгульська» ВСП ДП «СхідГЗК» на посаді підземного прохідника, підземного гірника з повним робочим днем.

Наказом від 24 лютого 2020 року №58 о/с ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, п.2 ст.40 КЗпП України.

Актом розслідування причин виникнення професійного захворювання від 04 червня 2020 року, затвердженим управлінням Держпраці у Кіровоградській області форми П-4 встановлено, що причиною професійного захворювання у ОСОБА_1 є: Рівень фізичного перевантаження, а саме: час перебування у незручній позі складає до 47,7% при нормі до 25%, кількість вимушених (більше ЗО) нахилів корпусу за зміну становить до 202 при нормі 51-100 відносяться до III класу 1 ступеню важкості трудового процесу.

За показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну III клас 2 ступінь напруженості трудового процесу.

Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст вільного діоксину кремнію до -2,5 мг/мЗ, при нормі 2,0 мг/мЗ.

Підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони +11,3 С при нормі +17 -26 С.

Довідкою МСЕК від 10 червня 2020 року серії 12ААА № 085707 позивачу первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60%, при цьому зазначено про потребу позивача в забезпеченні амбулаторним лікуванням, стаціонарним, санаторно-курортним лікуванням.

Згідно довідки МСЕК від 10 червня 2020 року серії 12ААБ №571381 позивачу встановлено третю групу інвалідності та зазначено про протипоказання фізичного навантаження, в умовах впливу шуму, пилу.

Згідно довідки МСЕК від 02 червня 2021 року серії 12ААА № 085036 позивачу повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60%, при цьому зазначено про потребу позивача в забезпеченні амбулаторним лікуванням, стаціонарним, санаторно-курортним лікуванням.

Згідно довідки МСЕК від 02 червня 2021 року серії 12ААБ №575450 позивачу встановлено третю групу інвалідності та зазначено про протипоказання роботи в умовах важкої фізичної праці, вимушеної робочої пози, несприятливому мікрокліматі, пилу.

Як вбачається із медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного захворювання, підтверджується діагнози професійних захворювань позивача, а саме радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово- тонічним синдромами, вираженим периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня).

Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група А. Легенева недостатність першого ступеня.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що у зв`язку з вказаною травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обгрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування.

Як вбачається з матеріалів справи, між ДП «СхідГЗК» та ОСОБА_1 укладено договір про відшкодування моральної шкоди № 18/471 від 05 червня 2020 року. Відповідно до зазначеного договору, на підставі заяви ОСОБА_1 від 29 травня 2020 року про відшкодування моральної шкоди, сторони узгодили виплату ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання у розмірі 6 000 грн. Сторони узгодили, з чим погодився позивач, що ДП «СхідГЗК» сплачує ОСОБА_1 одноразово у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання 6 000 грн. Сторони дійшли згоди, що ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум як відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, а також можливо встановлених профзахворювань у майбутньому, пов`язаних із роботою на ДП «СхідГЗК». ДП «СхідГЗК» зобов`язується сплатити на користь ОСОБА_1 6 000 грн, як відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманих профзахворювань, за наданими банківськими реквізитами. Сторони домовились, що ДП «Схід ГЗК» на прохання заявника здійснює утримання визначених законодавством податків та зборів з суми моральної шкоди, що виплачується підприємством.

Позивач ОСОБА_1 погодився на такі умови договору, підписав договір, зазначив, що у майбутньому претензій до ДП «СхідГЗК» щодо відшкодування йому моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням не матиме.

Відповідно до копії платіжного доручення, яке знаходиться в матеріалах справи, позивачу ОСОБА_1 сплачено 4 830 грн, з урахуванням сплачених ДП «СхідГЗК» податків і зборів у відшкодування моральної шкоди заподіяної профзахворюванням на підставі договору.

У своїй письмовій заяві від 29 травня 2020 року, адресованій ДП «СхідГЗК», ОСОБА_1 просить розглянути можливість виплатити йому одноразову грошову виплату як відшкодування моральної шкоди за отримані професійні захворювання, яку оцінює у 6 000 грн.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 погодився на сплату йому одноразово у відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на ДП «СхідГЗК» у сумі 6 000 грн, про що укладено договір про відшкодування шкоди. Отримав таку виплату одноразово, з урахуванням сплати відповідачем ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням. ОСОБА_1 у договорі зазначив, що відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум з ДП «СхідГЗК» по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у разі реалізації свого законного права на відшкодування моральної шкоди один раз позивач не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння (якщо багаторазове відшкодування не передбачене договором або законом).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду у зв`язку з наступним.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановивши, що професійне захворювання ОСОБА_1 , яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ДП СхідГЗК, що підтверджено висновками МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі № 211/2524/16-ц.

В своєму Рішенні від 27 січня 2004 року № 2 Конституційний Суд України визначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії.

Дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15.

Відповідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано належні та допустимі докази втрати ним професійної працездатності. Так, внаслідок отриманих професійних захворювань позивач вимушений постійно лікуватися та переносити фізичний біль, що спричиняє йому моральні страждання.

Колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, оскільки внаслідок професійних захворювань позивач первинно втратив 60% професійної працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК від 10 червня 2020 року серії 12ААА № 085707, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, постійний характер страждань, який виявляється в хронічних захворюваннях, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання в розмірі 120 000 грн, що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Таким чином, моральна шкода, завдана внаслідок ушкодження здоров`я, підлягає оподаткуванню, оскільки перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ДП СхідГЗК про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи та в його основу поклав висновки, які не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права та не взяв до уваги, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з часу встановлення висновком МСЕК первинно втрати професійної працезданості, у зв`язку з чим при його ухваленні неправильно було застосовано норми матеріально та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Згідно Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір /фізичною особою/ в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір задоволених позовних вимог становить 120 000 грн. Отже, з відповідача слід стягнути 1 200 грн судового збору за часткове задоволення вимог позовної заяви. Крім того, з відповідача слід стягнути судовий збір за часткове задоволення апеляційної скарги у розмірі 1 800 грн (1 200 грн х 150%). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за часткове задоволення позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3 000 грн (1 200 грн + 1 800 грн).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в відшкодування моральної шкоди 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень з утриманням податку та обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" () судовий збір на користь держави в розмірі 3 000 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров