Справа № 529/707/22
Провадження № 2/529/21/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року Диканський районний суд Полтавської області в складі: головуючої - судді Петренко Л.Є.,

секретаря Звягольської В.А.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Лаврова В.В.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Дем`яненко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку та додаткової суми у розмірі завдатку, -

встановив:

Розпорядженням Верховного Суду від 14.03.2022 р. N 7/0/9-22 Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Сахновщинського районного суду Харківської області на Диканський районний суд Полтавської області.

Позивач 10.08.2022 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача завдаток у розмірі 65 000 грн та додаткову суму у розмірі завдатку 65 000 грн. та понесені витрати на правову допомогу і сплату судового збору.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.01.2021 між позивачем та відповідачем укладено домовленість щодо купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно усної домовленості купівля-продаж будинку здійснюється за 120 000 грн. 16.01.2021 позивач передала відповідачу завдаток у розмірі 65 000 грн., а остаточний розрахунок було вирішено здійснити у нотаріуса в момент реєстрації договору купівлі-продажу. На підтвердження домовленостей відповідачем 16.01.2021 надана розписка про отримання коштів. Оскільки у відповідача не були готові документи для продажу, домовились укласти угоду після приведення у відповідність усіх документів. При цьому відповідач, до моменту посвідчення договору, надала згоду на користування позивачем будинку та передала ключі від домоволодіння. 31.03.2021 позивач стала проживати у вказаному будинку. В подальшому 13.06.2022 в телефонній розмові відповідачка повідомила про не бажання продавати позивачу будинок. Надалі вона направила відповідачу повідомлення про необхідність з`явитися до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу, але у визначений день відповідачка до нотаріуса не з`явилась. На неодноразові вимоги повернути сплачений нею завдаток, відповідачка відмовилась повернути гроші, що змусило її подати позов до суду.

12.08.2022 ухвалою судді Диканський районний суд Полтавської області відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

06.10.2022 та 05.12.2022 позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій вказано, що 17.09.2022 відповідач частково відшкодувала позивачу завдаток в розмірі 35 000 грн., тому просить стягнути з відповідачки залишок задатку в розмірі 30 000 грн., а також суму у розмірі отриманого завдатку 65 000 грн. та витрати на правову допомогу 10 000 грн і сплачений судовий збір 1 300 грн.

11.10.2022, через Електронний Суд, відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вказує, що дійсно між позивачем та нею була досягнута домовленість про купівлю-продажу житлового будинку. ОСОБА_3 передала їй, в якості часткової оплати за будинок, 65 000 грн., про що вона написала розписку. Одночасно позивачка надала розписку, що зобов`язується до 30.12.2021 доплатити 55 000 грн. Оскільки між сторонами договір купівлі-продажу укладений не був, а сторони лише домовились укласти такий у майбутньому (до 30.12.2021), при цьому сторонами не було дотримано положень ЦК щодо укладення попереднього і основного договорів в письмовій формі та їх нотаріальне посвідчення, передана відповідачу грошова сума у розмірі 65 000 грн є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Позивачка вселилась до житлового будинку 31.03.2021, договір до 30.12.2021 укладений не був, у зв`язку із відсутністю коштів у позивачки. Відповідачка 27.05.2021 направила позивачу лист-вимогу, якою, у зв`язку із невиконанням позивачкою домовленостей, запропонувала сплатити кошти в повному обсязі та укласти договір у строк до 15.06.2022, а у разі не виконання таких вимог до 15.06.2022 звільнити домоволодіння. ОСОБА_3 в телефонному режимі повідомила, що у неї відсутні кошти і договір вона укласти не може. Також, 10.06.2022 ОСОБА_3 надала розписку про зобов`язання звільнити будинок. При цьому звільнити будинок вона лише 23.06.2022. В подальшому сторони зустрілися для вирішення спірного питання та у присутності свідків вирішили, що відповідач повертає позивачу частину авансу в розмірі 35 000 грн., а 30 000 грн. зараховуються як оплата за користування домоволодінням протягом 15 місяців. На підтвердження відсутності претензій сторони обмінялися оригіналами розписок. Отже, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Також просить поновити строк для подачі відзиву.

Ухвалою суду від 14.11.2022 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву та задоволено клопотання про виклик свідків.

Позивачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала та вказала, що вона домовилась із відповідачкою про купівлю будинку, вони узгодили, що 65 000 грн платить завдаток, а інша 55 000 грн, як будуть готові документи для оформлення договору. До кінця 2021 року відповідачка повинна була доробити документи. ОСОБА_2 дозволила їй проживати в цьому будинку. Потім в травні 2022 року ОСОБА_2 приїхала і сказала, що їй ніде жити і вона продавати будинок не буде, тому поставила умову про її виселення. Відповідачка віддала їй 35 000 грн. у вересні 2022 року, решту суми не повернула. Також вказала, що договір оренди між ними не укладався.

Представник позивачки адвокат Лавров В.В. вказав, що сторони домовились про купівлю-продаж будинку за 120 тис грн, 65 тис грн позивачка віддала відразу, а іншу суму повинна була заплатити під час оформлення угоди. Було вирішено, що відповідачка до кінця 2021 року приведе у відповідність усі документи. Також ОСОБА_2 дозволила проживати позивачу в цьому будинку, і спілкування між ними припинилося. В травні 2022 року відповідачка направила позивачу заяву, щоб 15.06.2022 вона з`явилася до нотаріуса для оформлення угоди, а 13.06.2022 відповідачка подзвонила позивачу та повідомила, що продавати будинок не буде, бо їй ніде жити. 15.06.2022 позивачка приїхала до визначеного нотаріуса, але відповідачка не приїхала. В кінці червня 2022 року на вимогу відповідачки, ОСОБА_3 виселилась із будинку, оскільки ОСОБА_2 приїхала із поліцією, то позивачка була змушена написати розписку. У вересня 2022 року відповідачка віддала їй 35 тис грн, решту суми не повернула. Вважає, що відповідачка повинна повернути решту коштів 30 тис грн та подвійну суму завдатку, оскільки саме з вини відповідачки не була укладена угода купівлі-продажу будинку. Також просить стягнути з відповідачки судові витрати, які складаються з судового збору 1300 грн та витрат на правову допомогу 10 000 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала повністю та вказала, що в січні 2021 року приїхала ОСОБА_3 разом із чоловіком та дочкою, подивилися будинок і позивачка сказала, що хоче його купити, але у неї немає усієї суми. У неї усі необхідні документи для угоди були в наявності, бо незадовго до цього вона оформила спадщину на цей будинок після смерті чоловіка. ОСОБА_3 казала, що не хоче оформляти попередній договір, бо немає грошей і домовились, що вона дасть аванс 65 000 грн. Вказану суму позивачка привезла в березні 2021 року, а вона дозволила їй проживати в будинку. В грудні 2021 року вона дзвонила позивачу і та відповіла, що грошей немає та попросилась пожити на правах оренди і щоб кошти за оренду увійшли до плати за будинок, визначили 2000 грн в місяць, як оренда. В лютому 2022 року знову дзвонила і позивачка сказала, що є гроші, тоді вона домовилась з нотаріусом на кінець березня 2022 року оформити угоду, але почалася війна. Тільки у травні 2022 року дзвонила позивачу і та відповіла, що грошей немає, нагрубила та погрожувала. Після цієї розмови написала їй листа щоб вона виселялась. 23.06.2022 вона разом із поліцією приїхала до позивачки і та виїхала з будинку. У вересні 2022 року позивачці вона віддала 35 000 грн, а решту суми порахувала як оренда по 2000 грн в місяць. Розписку ОСОБА_3 про отримання цих коштів написала добровільно, претензій не мала.

Представник відповідача адвокат Дем`яненко О.О. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, оскільки у відповідачки відсутній оригінал розписки про сплату 65 000 грн., так як така була повернута позивачу після повернення їй 35 000 грн., при цьому між сторонами претензій не було і все було вирішено між ними. Щодо стягнення подвійної суми завдатку, то вважає, що такі вимоги необгрунтовані, так як попередній договір не був укладений між сторонами в письмовій формі.

Свідок ОСОБА_4 (чоловік позивачки) в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_5 продавала будинок і вони домовилась продати ОСОБА_3 його за 120 тис грн, але так як не були готові документи у відповідача для оформлення, то вирішили що зразу ОСОБА_3 віддає 65 тис грн, а решту суми після оформлення договору. Рябуха написала розписку про те, що отримала від ОСОБА_3 65 тис грн і дозволила останній проживати у будинку до оформлення договору у нотаріуса. Він був присутнім під час передачі ОСОБА_2 вказаних коштів в сумі 65 тис грн., ще були присутні ОСОБА_3 і ОСОБА_2 . Документи на будинок не бачив, про те що вони не готові він дізнався зі слів ОСОБА_3 . В подальшому влітку 2022 року ОСОБА_2 передумала продавати будинок і сказала ОСОБА_3 щоб та виселялась, тобто по вині саме ОСОБА_2 угода не була укладена. Знає, що ОСОБА_3 повернула ОСОБА_2 якусь частину коштів 30 чи 35 тис грн., бо їздила до м.Харкова, де і віддавала кошти, за іншу частину коштів він не знає, чи віддала чи ні.

Свідок ОСОБА_6 (дочка позивачки) в судовому засіданні вказала, що вона була присутня разом з матір`ю, коли остання дивилась будинок, знає, що домовились купити за 120 тис грн., уся сума була в наявності і відповідачка була готова заплатити. Проте відразу договір не оформили, точної причини вона не знає, мабуть через неготовність документів. Знає, що мама віддала ОСОБА_2 аванс 65 тис грн, а інші повинна була віддати після оформлення документів. Про це їй відомо зі слів ОСОБА_3 . При передачі грошей і написання розписки вона не була присутня. Мати проживала в цьому будинку, бо ОСОБА_7 їй дозволила, а влітку 2022 року приїхала ОСОБА_2 , сказала що їй ніде жити і продавати будинок вона не буде, кошти які сплатила ОСОБА_3 вона повертати не буде, бо вони рахуються як оренда за той період коли у ньому проживала ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_8 (дочка відповідачки) в судовому засіданні вказала, що на початку 2021 року її мати ОСОБА_2 вирішила продати будинок, приїхала ОСОБА_3 його подивитися і остання погодилась його купити, сказала що у неї є тільки 65 тис грн, які вона віддасть зразу, а інші 55 тис грн. віддасть до кінця 2021 року. Була написана розписка про отримання Рябухою 65 тис грн і з кінця березня 2021 року у будинку стала проживати ОСОБА_3 . В грудні 2021 року мати подзвонила до позивачки і ОСОБА_3 їй сказала що грошей у неї немає і коли будуть не знає, попросила дати їй час і пожити на правах оренди у спірному будинку, домовились, що в місяць буде 2000 грн орендна плата. Потім почалась війна і мати подзвонила ОСОБА_3 десь у травні 2022 року, остання сказала що грошей у неї немає і взагалі вона вже розрахувалась і більше платити нічого не буде, погрожувала матері що спалить будинок. Потім в червні 2022 року мати поїхала до ОСОБА_3 разом із поліцією і та сказала що виселиться. Десь в кінці червня 2022 року ОСОБА_3 виселилась, приблизно 2 тижні вивозила свої речі. У вересні 2022 року ОСОБА_3 подзвонила ОСОБА_2 і погодилась забрати частково аванс, а інша частина в рахунок погашення оренди за час її проживання. В м.Харков в кафе ОСОБА_3 написала розписку про тримання коштів, претензій ніяких не було. Також вказала, що вона особисто була присутня в червні 2022 року коли ОСОБА_3 вивозила свої речі та у вересні 2022 року в кафе під час повернення коштів, під час інших подій не була присутня особисто, знає про ці події зі слів матері, оскільки вони проживають разом і діляться усіма справами.

Свідок ОСОБА_9 (брат відповідачки) в судовому засіданні вказав, що він був присутній коли ОСОБА_3 вивозила своє речі, бо його попросила сестра ОСОБА_2 , так як боялася за свою безпеку. Також він був присутній у вересні 2022 року в кафе під час передачі грошей ОСОБА_3 . Остання написала добровільно розписку за зразком, який дала їй сестра, претензій більше не мала, казала, що забере позовну заяву із суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що відповідачці ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

16.01.2021 між позивачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладена усна домовленість про купівлю-продаж житлового будинку АДРЕСА_1 .

На підтвердження усної домовленостей, відповідачем 16.01.2021, у присутності свідків, надана розписка про те, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 оплату за будинок (частково) в сумі 65 000 грн.

Також ОСОБА_3 написала розписку ОСОБА_2 про те, що вона зобов`язується до 31.12.2021 доплатити 55 000 грн. за купівлю домоволодіння за вказаною адресою

Отже сторони домовились, що продаж будинку буде здійснений до 31.12.2021.

Проте до 31.12.2021 договір купівлі-продажу сторонами не був укладений.

27.05.2022 відповідачка ОСОБА_2 направила лист позивачу про необхідність виконати зобов`язання щодо купівлі будинку, які вона не виконала до цього часу та встановила дату до 15.06.2022. У випадку невиконання вказаних умов, зобов`язує позивачку звільнити її домоволодіння.

10.06.2022 ОСОБА_3 написана розписка про те, що вона зобов`язується покинути домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 та вивезти усі свої речі до 14.06.2022.

16.09.2022 ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 35 000 грн., у зв`язку із відмовою ОСОБА_3 від придбання зазначеного житлового будинку та невиконанням нею умов про доплату остаточної суми вартості житлового будинку.

Вказані обставини сторони не заперечили в судовому засіданні.

Також відповідачка не заперечила того, що частина коштів, яку вона отримала від позивачки, як аванс в сумі 30 000 грн залишились не повернутими. Така сума рахується нею, як плата за оренду будинку в якому проживала позивачка з квітня 2021 року по червень 2022 року, по 2000 грн в місяць.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Частиною 1 ст. 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами ст. 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Отже, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що договір купівлі-продажу між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися в усній формі укласти такий договір у майбутньому, про що написана розписка, тому передана відповідачу грошова сума у розмірі 65 000 грн є авансом, а не завдатком.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 711/5065/15-ц.

Також у вказаній постанові Суд зазначив, що сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

Законом не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов`язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала. Така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства.

При цьому, у разі отримання авансу кредитор не може бути зобов`язаний до його повернення у подвійному розмірі.

У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Посилання позивача на те, що передана сума в розмірі 65 000 грн являється завдатком, є безпідставними, оскільки визначення правової природи коштів залежить від укладення основного договору купівлі-продажу, а не від того, як сторони розуміють природу цих коштів.

Доводи відповідача про те, що інша частина авансу в розмірі 30 000 грн. не підлягають поверненню позивачці оскільки враховуються в рахунок плати за проживання за весь період, суд не приймає до уваги, оскільки договір найму (оренди) між сторонами укладений не був, а відповідачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження існування такої домовленості між сторонами.

Покази свідка ОСОБА_8 в частині домовленості між сторонами по справі, про оренду будинку з квітня 2021 року по червень 2022 року, суд оцінює критично, оскільки такий свідок є близьким родичем відповідачки та має зацікавленість у розгляді справи.

Таким чином, судом встановлено, що передані ОСОБА_3 грошові кошти ОСОБА_2 в розмірі 65 000 грн є авансом, а не завдатком, тому підлягають поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору купівлі-продажу будинку.

Враховуючи, що частина вказаного авансу повернута позивачці 16.09.2022, відповідно до розписки, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідачки залишку отриманих від позивача коштів в розмірі 30 000 грн.

Що стосується розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Позивачка просить стягнути понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн та сплачений судовий збір 1300 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню на користь позивача з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої ст.. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй додатковій постанові від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19.

Клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило.

Враховуючи, що судом позовні вимоги задоволено частково, а саме 31,5 % від суми уточнених позовних вимог, тому розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача складають: судовий збір 410 грн (31,5% від 1300) та витрат на правову допомогу 3150 грн (31,5% від 10 000).

Керуючись статтями 76, 80, 81, 89, 141, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку та додаткової суми у розмірі завдатку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 грошові кошти в розмірі 30 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати, пропорційно до задоволених вимог, а саме судовий збір в розмірі 410 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3150 грн., а всього 3560 грн.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 20.03.2023

Головуюча: Л.Є. Петренко