Справа №345/4048/22
Провадження № 2/345/122/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.05.2023 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Пилипів Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 цивільну справу за первісним позовом ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання недійсними договорів позики ,-

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.03.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ » та ОСОБА_1 було укладено договір позики №1896476 на суму 8500 грн.

14.06.2021 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» був укладений договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належало ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ».

Так, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 25591,80 грн., з яких 8500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 17091,80 грн. сума заборгованості за відсотками.

27.06.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» » та ОСОБА_1 було укладено договір позики №18125-06/2021 на суму 5000 грн.

29.12.2021 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Інвеструм» був укладений договір факторингу №29122021, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належало ТОВ «ФК «Інвеструм».

Так, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 8915,00 грн., з яких 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3915,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

31.08.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 начебто було укладено договір позики №/725527 на суму 3700 грн.

19.04.2022 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група»,начебто був укладений договір факторингу №19042022-Є, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належало ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група».

Так, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 14744,50 грн., з яких 3700 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11044,50 грн. сума заборгованості за відсотками.

У зв`язку із наведеним, ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить суд стягнути із ОСОБА_1 на їхню користь заборгованість за вищевказаними договорами у загальному розмірі 49 251,30 грн.

Ухвалою суду від 08.12.2022 у даній справі відкрито провадження, вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін (а.с. 63-64).

16.01.2023 Представник ОСОБА_1 адвокат Шевченко Н.П. подала суду зустрічний позов до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання недійсними договорів позики (а.с. 76-79).

Позовні вимоги мотивує тим, що позовні вимоги первісного позову ОСОБА_1 не визнає, вважає їх безпідставними. Також адвокат стверджує, що є всі підстави звернутися до суду із даним зустрічним позовом, оскільки обидва позови є взаємопов`язаними і спільними, їх розгляд є доцільним, оскільки вони виникають з одних правовідносин, а також у зв`язку з тим, що задоволення зустрічного позову буде додатковою беззаперечною підставою для відмови у первісному позові.

Так, як вбачається з копій наданих до первісного позову, ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів».

На думку адвоката, суми заборгованості за відсотками, які заявлені у первісному позові за договорами позики №1896476 від 18.03.2021 р., від 27.06.2021 р. №18125-06/2021, від 31.08.2021 р. №/725527, є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитодавця, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Вимога про нарахування та сплату процентів за договором фінансового кредиту, які є завищеними, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.1, ч. 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як нараховані проценти за невиконання умов договору спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання нараховані проценти перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи правову позицію Верховного суду у справі № 754/6091/18 (постанова від 27 січня 2020 року), представник позивача вважає, що у суду є достатні правові підстави для визнання недійсними договорів позики №1896476 від 18.03.2021 р., від 27.06.2021 р. №18125-06/2021, від 31.08.2021 р. №/725527.

Ухвалою суду від 16.01.2023 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання недійсними договорів позики, об`єднано її в одне провадження з первісним позовом ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. Здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження (а.с. 86-87).

08.02.2023 представник ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подала суду відзив на зустрічний позов (а.с. 88-96), в якому вказала, що вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Так, сторони узгодили розмір кредитів та позики, грошову одиницю, в якій надано кошти, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 для укладення договорів в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відтак, ОСОБА_1 розумів, яка сума надається, на який строк, та на яких умовах буде застосовуватись та чи інша процентна ставка тощо, саме через неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами, утворилася заборгованість.

Представник первісного позивача стверджує, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Укладеними кредитними договорами до договором позики передбачені всі фінансові зобов`язання позичальника, тобто, до його відома у необхідному обсязі була доведена передбачена законом інформація щодо умов кредитування. Зі змісту оскаржуваних договорів та додатків до них вбачається, що жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, до них внесене не було, не містять вони і будь-яких інших несправедливих умов.

24.02.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Шевченко Н.П. подала суду відповідь на відзив (а.с. 120-121), в якому зазначає, що у ОСОБА_1 не має та не може бути заборгованості перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 49251,30 грн. згідно договорів позики №1896476 від 18.03.2021, №18125-06/2021 від 27.06.2021, №/725527 від 31.08.2021, так як умовами договору було чітко визначено строки надання таких позик та суми їх повернення з урахуванням відсотків за користування.

Згідно умов таких договорів, сума заборгованості ОСОБА_1 перед кредиторами, з урахуванням часткового погашення одного із кредитів, не може перевищувати

19627,80 грн.

Звісно, відсоткові ставки за користування позиками є надзвичайно великими та в рази перевищують офіційні відсоткові ставки банківських установ, тому нарахування таких відсотків за межами встановлених договорами строків (30 днів за договором

№ 1896476, 20 днів за договором №18125-06/2021, 30 днів за договором №/725527) суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитодавця, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великих сум компенсації.

10.03.2023 від представника ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надійшло заперечення на відповідь на відзив (а.с. 125-128), в якому просить долучити до матеріалів справи інформаційну довідку за №40/2 від 09.02.2023, як доказ перерахування коштів; розрахунок заборгованості по договору про надання фінансового кредиту №18125-06/2021 від 27.06.2021 в обґрунтування розміру нарахованих відсотків, які передбачені договором.

Нарахування відсотків за договором здійснювалось у відповідності до п.п. 1.3 кредитного договору в розрахунку 0,90% за добу, що становить 45,00 грн. У разі неналежного виконання умов кредитного договору та повернення кредитних коштів у строк обумовлений кредитним договором та додатками до нього, позичальник мав сплатити 5900,00 грн., що і зазначено у графіку розрахунків та орієнтовній сукупній вартості кредиту. У розрахунку відображено сплату позичальником 19.07.2021 1035,00 грн., які були зараховані на погашення процентів (відповідно до п.п. 2.6 кредитного договору). З огляду на неповернення кредитних коштів нарахування відсотків за даним кредитним договором здійснювалось у відповідності до п.п. 4.3 кредитного договору на припинилось на 90 день прострочення 14.10.2021.

Також, представник первісного позивача просить долучити до матеріалів справи інформаційну довідку №46/02 від 10.02.2023 як доказ перерахування коштів; розрахунок заборгованості по договору про надання фінансового кредитування №/725527 від 31.08.2021.

Вказує, що нарахування відсотків за договором здійснювалось у відповідності до п.п. 1.3 кредитного договору в розрахунку 2,45% за добу, що становить 90,65 грн. У разі належного виконання умов кредитного договору та повернення кредитних коштів у строк обумовлений кредитним договором та додатками до нього, позичальник мав сплатити 6 419,50 грн., що і зазначено у графіку розрахунків та орієнтовній сукупній вартості кредиту. З огляду на неповернення кредитних коштів нарахування відсотків за даним кредитним договором здійснювалось у відповідності до п.п. 4.3 кредитного договору на припинилось на 90 день прострочення 28.12.2021.

Також, представник первісного позивача просить долучити до матеріалів справи розрахунок заборгованості по договору позики №1896476 від 18.03.2021.

Нарахування відсотків здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до нього, а через неналежне виконання умов договору і нараховано заборгованість у розмірі 25 591,80 грн.

Представник ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звертає увагу суду на те, що сторона первісного відповідача не заперечує укладання та підписання ОСОБА_1 оспорюваних договорів, визнає факт отримання коштів від первісних кредиторів та не заперечує стягнення з нього 19 627,80 грн.

Враховуючи наведене, представник позивача за первісним позовом стверджує про відсутність підстав для задоволення вимог зустрічної позовної заяви.

21.03.2023 представника позивача за зустрічним позовом до закінчення підготовчого засідання надійшла заява про зменшення позовних вимог у відповідності до ст. 49 ЦПК України (а.с. 147).

ОСОБА_1 просить суд визнати недійсними: 1) Пункт 2 договору позикивід 18.03.2021 р. №1896476 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 в частині:-визначення процентної ставки в розмірі 1,99% за день; - визначення процентної ставки за понадстрокове користування Позикою (її частини) в розмірі 2,70 % за день; -визначення орієнтовної реальної річної процентної ставки в розмірі 288,35%. 2) Пункти1.3, 1.5, 2.4, 2.5 договору позики від 27.06.2021 р. №18125-06/2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 . 3) Пункти1.6, 2.4 договору позики від 31.08.2021 р. №/725527 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 21.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 149-150).

Представник позивача за первісним позовом - ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Дяченко А.В. у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила суд задоволити первісний позов у повному обсязі.

Представник відповідача за первісним позовом адвокат Шевченко Н.П. надала суду заяву про доручення до матеріалів справи документів про витрати на правову допомогу, в якій просила стягнути із ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн. Також у даній заяві адвокат зазначила про розгляд справи у її відсутності та у відсутності її довірителя.

Представники відповідачів за зустрічним позовом - ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» у судове засідання не з`явились, жодних заяв, клопотань, відзивів від них на адресу суду не надходило.

Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Як визначено в ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч. 3 ст.207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 512 ЦК України, передбачено можливість зміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України, передбачено: «Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.»

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 "... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".

Частиною другою статті 1050 ЦК України встановлено що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та проценти від простроченої суми.

Судом встановлено, що 18.03.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №1896476 на суму 8500 грн. (а.с. 9).

Згідно з п. 1 вищевказаного договору, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 отримав від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» грошові кошти у сумі 8500 грн.

П. 2 договору №1896476 визначено: фіксовану процентну ставку 1,99% на день; процентну ставку за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70%; орієнтовну реальну річну процентну ставку 288,35%;, орієнтовну загальну вартість позики - 10514,50 грн.

14.06.2021 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належало ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а.с. 15-16).

Відповідно до реєстру боржників №5 від 21.09.2021 до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 25 591,80 грн., з яких: 8500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 091,80 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 20).

При цьому, ОСОБА_1 частково погасив надану йому позику, сплативши кредитору 3206,20 грн.: 50 грн. 18.04.2021. та 3156,20 грн. 19.05.2021, що підтверджується скріншотом оплат за договором позики №1896476 (а.с. 122).

27.06.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір позики №18125-06/2021 на суму 5000 грн. (а.с. 27-28).

Згідно з п. 1.1 даного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит на сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Загальна вартість позики становить 5900грн., про що зазначено у додатку №1 до договору, який був укладений строком на 20 днів, до 16.07.2021 (а.с. 30).

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 отримав від ТОВ «ФК «Інвеструм» грошові кошти у сумі 5900 грн.

За користування кредитом клієнт сплачує товариству 328,5% річних від суми кредиту в розрахунку 0,90% на добу (п. 1.3).

З метою поглиблення довіри до товариства клієнту може бут запропонований індивідуальний промок од для зниження стандартної процентної ставки, яка становить 2,5% на добу (п. 1.5).

Пунктами 2.4 2.5 вказаного вище договору передбачено, що якщо відповідно до п. 1.5 цього договору, скориставшись промокодом, клієнт прострочить виконання зобов`язання, або в разі пролонгації кредиту із зниженою процентною ставкою, нараховані згідно умов договору проценти підлягають перерахуванню за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами та оплаті клієнтом в повному обсязі на загальних умовах, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору.

Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

29.12.2021 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Інвеструм» укладено договір факторингу №29122021, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належало ТОВ «ФК «Інвеструм» (а.с. .31-32).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 8 915 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 915 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 34).

31.08.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено договір позики №/725527 на суму 3700 грн. (а.с. 40-42).

Згідно з п. 1.1 зазначеного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в межах суми 3700 грн., зазначеної клієнтом у заявці, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Орієнтовна загальна вартість позики становить 6419,50 грн., про що зазначено у додатку №1 до договору, який був укладений строком на 30 днів, до 29.09.2021 (а.с. 41).

Згідно п. 1.3 договору №/725527, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 894,25% річних від суми кредиту в розрахунку 2,45% на добу. Тип процентної ставки фіксована.

Стандартна процентна ставка для продукту «Миттєва позика» становить 2,5% на добу, для продукту «Дрібні покупки» - 3,5% на добу (п. 1.6).

Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

19.04.2022 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» укладено договір факторингу №19042022-Є, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належало ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (а.с. 43-45).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 14 744,50 грн., з яких: 3700 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 044,50 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 47).

Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 624024, Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є юридичною особою зареєстрованою в передбаченому Законом порядку.

Відносини, що склалися між позивачем та відповідачами, крім іншого, регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів». Така позиція є сталою у практиці судів, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року (справа № 755/3509/18) зроблений такий висновок:

«Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За пунктами 18, 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Статтею 1-1Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Як вбачається з копій наданих до первісного позову, ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів».

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20) вказано, що «тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Аналіз статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім, більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із цивільно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у цивільно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних нормах.

У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 569/16256/19 (провадження № 61-9034св20) зроблено висновок, що «тлумачення пункту 3 статті 3, статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. При цьому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абзаці 2 частини третьої статті 6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства в разі існування однієї з таких підстав: наявності в акті цивільного законодавства прямої вказівки про неможливість сторін відступати від його імперативного положення (наприклад, згідно з частиною п`ятою статті 576 ЦК України предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких заборонена законом); якщо зі змісту акта цивільного законодавства випливає обов`язковість його положень, яка може мати вигляд вказівки в акті цивільного законодавства на нікчемний характер відступу від його положень, або виражатися за допомогою інших правових засобів (наприклад, таким буде припис абзацу 2 частини першої статті 739 ЦК України, що умова договору, відповідно до якої платник безстрокової ренти не може відмовитися від договору ренти, є нікчемною); якщо це випливає із суті відносин між сторонами. Ця підстава не є логічним закінченням абзацу 2 частини третьої статті 6 ЦК України. Такі міркування зумовлені тим, що стаття 6 ЦК України присвячена регулюванню співвідношення актів цивільного законодавства й договору, а не їх кореляції із сутністю відносин між сторонами. Адже сутність цих відносин полягає в їх договірному характері. Тому її застосовування фактично можливе лише за наявності будь-якої з двох попередніх підстав, тобто прямої вказівки, або ж якщо обов`язковість положень акта цивільного законодавства слідує з його змісту».

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2021 року в справі № 450/3260/16-ц (провадження № 61-19614св20) зазначено, що відповідно до частини другої статті 18 цього Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт шостий частини першої статті З, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві».

Відповідно до статей 11, ч.1, ч.2, ч.5, ч.7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

З огляду на викладене, суми заборгованості за відсотками, які заявлені у первісному позові за договорами позики №1896476 від 18.03.2021, від 27.06.2021 №18125-06/2021, від 31.08.2021 №/725527, є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитодавця, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Вимога про нарахування та сплату процентів за договором фінансового кредиту, які є завищеними, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.1, ч. 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як нараховані проценти за невиконання умов договору спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання нараховані проценти перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При цьому, суд враховує правову позицію Верховного суду у справі № 754/6091/18 (постанова від 27 січня 2020 року).

У зв`язку із наведеним, суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_1 до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання недійсними пунктів договорів позики, слід задоволити: визнати недійними пункти договорів позики, що стосуються нарахування відсотків - пункт 2 договору позики від 18.03.2021 р. №1896476 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 в частині визначення процентної ставки в розмірі 1,99% за день; визначення процентної ставки за понадстрокове користування Позикою (її частини) в розмірі 2,70 % за день; визначення орієнтовної реальної річної процентної ставки в розмірі 288,35%; пункти1.3, 1.5, 2.4, 2.5 договору позики від 27.06.2021. №18125-06/2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 ; пункти1.6, 2.4 договору позики від 31.08.2021 р. №/725527 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 .

Водночас, суд приходить до висновку, що первісний позов ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, підлягає до часткового задоволення. Так, із відповідача на користь позивача слід стягнути суми заборгованості за основними сумами боргу: за договором позики №1896476 від 18.03.2021 у розмірі 7308,30 грн. (з урахуванням часткового погашення боргу); за кредитним договором №18125-06/2021 від 27.06.2021 у розмірі 5900 грн.; за кредитним договором №/725527 від 31.08.2021 у розмірі 6419,50 грн.

Щодо понесених судових витрат сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати за первісним позовом становлять 2481 грн., однак, враховуючи, що позов задоволено частково на суму 19 627,80 грн., що становить 40 % від ціни позову (19 627,80: 49 251,30 х100=40%), а тому відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 992 грн. 40коп. (2481,00 х 40%=992,40).

У зустрічному позові позивачем заявлено 3 позовні вимоги немайнового характеру. Зустрічний позов подано 16.01.2023, а тому ставка судового збору за одну позовну вимогу становить 1073,60 грн., відповідно, за три позовні вимоги 3220,80 грн. Зазначена сума підлягає стягненню на користь держави на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Також, позивачем за зустрічним позовом були понесені витрати у зв`язку із отриманням правової допомоги.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Між ОСОБА_1 та адвокатом Шевченко Н.П. 27.12.2022 укладено договір про надання правової допомоги.

Пунктом 3.1. зазначеного договору сторони погодили, що вартість послуг правової допомоги в суді першої інстанції, що включає в себе: зустріч, консультацію клієнта, узгодження правової позиції; вивчення та правовий аналіз доказів по справі; вивчення та правовий аналіз судової практики в подібних спорах, підготовка зустрічного позову та інших заяв процесуального характеру , підготовка заяви про долучення до матеріалів справи документів про витрати позивача на професійну правничу допомогу, становить 8000 (вісім тисяч) гривень.

В пункті 3.3 Договору сторони погодили, що Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар протягом трьох місяців після набрання рішенням суду по суті спору законної сили.

Згідно пункту 3.6 Договору, сторони погодили, що завершення усіх необхідних дій в суді певної інстанції оформлюється актом прийому-передачі послуг, що має бути підписаний Сторонами та скріплений їх печатками (у разі наявності).

Відповідно до акту прийому-передачі послуг від 02.05.2023 р., сторони остаточно зазначили перелік наданих послуг, а саме: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції; вивчення та правовий аналіз доказів по справі; вивчення та правовий аналіз судової практики в подібних спорах, підготовка зустрічного позову, підготовка відповіді на відзив, підготовка заяви про зменшення позовних вимог, підготовка заяви про долучення до матеріалів справи документів про витрати позивача на професійну правничу допомогу.

Також в пунктах 2-3 Акту значиться, що розмір винагороди (гонорар) адвоката по справі в суді першої інстанції становить 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп., який має бути сплачений Клієнтом протягом трьох місяців після набрання рішенням суду по суті спору законної сили.

У зв`язку із наведеним, враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.01.2021 у справі №280/2635/20, суд вважає, що на користь ОСОБА_1 із ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути втрати, пов`язані із отриманням ним правової допомоги у розмірі 8000 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 549, 598-599, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст.4, 13, 141, 258-265, 280-282, 354 ЦПК України, Суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість у розмірі 19 627,80 грн., яка складається із заборгованостей:

за договором позики №1896476 від 18.03.2021 у розмірі 7308,30 грн.;

за кредитним договором №18125-06/2021 від 27.06.2021 у розмірі 5900 грн.;

за кредитним договором №/725527 від 31.08.2021 у розмірі 6419,50 грн.

У задоволенні решти вимог первісного позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 992,40 грн. судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання недійсними договорів позики - задоволити.

Визнати недійсними:

1) пункт 2 договору позики від 18.03.2021 р. №1896476 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 в частині:

- визначення процентної ставки в розмірі 1,99% за день;

- визначення процентної ставки за понадстрокове користування Позикою (її частини) в розмірі 2,70 % за день;

- визначення орієнтовної реальної річної процентної ставки в розмірі 288,35%.

2)пункти1.3, 1.5, 2.4, 2.5 договору позики від 27.06.2021 р. №18125-06/2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 .

3)пункти1.6, 2.4 договору позики від 31.08.2021 р. №/725527 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 .

Стягнути із ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 8000 грн. за отриману ним правову допомогу.

Стягнути із ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь держави судовий збір у розмірі 3220,80 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя