Провадження № 2/712/423/23
Справа № 712/6135/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі КАПЛЯ А.С.

з участю адвоката ДАВИГОРИ С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Черкаського обласного територіального центру комплектування на соціальної підтримки (м. Черкаси, вул. Хоменка,19), Черкаської обласної військової адміністрації (адреса: м. Черкаси, бул. Шевченка 185), Військової частини НОМЕР_1 про визнання правочину недійсним та витребування майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до Черкаського обласного територіального центру комплектування на соціальної підтримки, Черкаської обласної військової адміністрації, Військової частини НОМЕР_1 про визнання правочину недійсним та витребування майна.

Згідно позовних вимог позивач просила: визнати недійсним правочин акт про примусове відчуження та вилучення майна № 100/01/13-13-05 від 24.04.2022 та витребувати на її користь з військової частини НОМЕР_1 автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport, д.н.з. НОМЕР_2 , 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Ухвалою від 19 серпня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

19.10.2022 року відповідачем Черкаською обласною військовою адміністрацією подано відзив на позовну заяву.

24.10.2022 року відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 подано відзив на позовну заяву.

25.10.2022 року відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні адвокат позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили у їх задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, думку адвоката, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 та 2 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 1 та 2 стаття 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами і юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно частини 1 та 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за виключенням спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

Частиною 3 цієї статті визначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на такі публічно-правові справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об`єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Так, з позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля Mitsubishi Pajero Sport, д.н.з. НОМЕР_2 , 2008 року випуску на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

24 лютого 2022 робочою групою з питань примусового відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану складено акт про примусове відчуження або вилучення майна № 100/01/13-13-05, згідно якого на підставі протоколу робочої групи від 24.04.2022 № 87 здійснено примусове вилучення транспортного засобу Mitsubishi Pajero Sport, д.н.з. НОМЕР_2 , 2008 року випуску, на користь військової частини НОМЕР_1 , у особи власника, яким є ОСОБА_2 .

Представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 отримав даний автомобіль та технічний паспорт на автомобіль, про що наявний його підпис та печатка військової частини.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що спір стосується не права власності позивача на транспортний засіб, який було вилучено, а позовні вимоги обґрунтовано протиправністю та незаконністю рішення робочої групи з розгляду питань примусового відчуження або вилучення майна, а саме прийняте за відсутності правових підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.

Примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану згідно з ч.1 ст. 4 вказаного Закону здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Про примусове відчуження або вилучення майна відповідно до ч.1 ст.7 вказаного Закону складається Акт. Бланк Акта про примусове відчуження або вилучення майна виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.3 ст.7 Закону право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.

Статтею 12 Закону передбачено, що у разі якщо після скасування правового режиму воєнного чи надзвичайного стану майно, яке було примусово відчужене, збереглося, а колишній власник або уповноважена ним особа наполягає на поверненні майна, таке повернення здійснюється в судовому порядку.

Позивач вказує, що метою звернення з даним позовом до суду, є повернення правомочностей його, як власника автомобіля та безпосереднього об`єкта таких відносин транспортного засобу. Правовий інтерес відповідачів у такому спорі також полягає у захисті права власності, але державної. Захист такого права адміністративним судом не здійснюється. Натомість воно входить до повноважень загального місцевого суду.

Разом з цим, при вирішенні питання до юрисдикції якого суду (цивільного чи адміністративного) належить вирішення даного спору слід визначити, яка з цих вимог є основною, а яка похідною. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд приходить до висновку, що в даному випадку основною вимогою є визнання протиправним та скасування акту про примусове відчуження або вилучення майна № 100/01/13-13-05 щодо здійснення примусового відчуження транспортного засобу Mitsubishi Pajero Sport, д.н.з. НОМЕР_2 , 2008 року випуску, на користь військової частини НОМЕР_1 . Інша позовна вимоги щодо витребування зазначеного транспортного засобу є похідною.

Отже, зі змісту оспорюваного рішення вбачається, що воно прийнято суб`єктом владних повноважень з використанням ним наданих йому законодавством владних управлінських функцій.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Положення п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України до публічно-правового спору відносить, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч.3 ст.21 КАС України, якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.

Згідно ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (ч.6ст.21 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративної юрисдикції віднесено вирішення публічно-правового спору, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення (публічно-правові відносини), тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де суб`єкт владних повноважень виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Як вбачається з позовної заяви, спір виник щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень при примусовому відчуженні майна фізичної особи в умовах воєнного стану. Вказаний спір є публічно-правовим, оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень виступає щодо позивача не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як суб`єкт, що законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою інших суб`єктів.

При цьому, суд не погоджується із доводами представника позивача про те, що Акт примусове відчуження або вилучення майна від 24.04.2022 року відповідно до якого здійснено примусове вилучення спірного транспортного засобу є правочином, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом вказаної статті ознаками правочину є по - перше те, що правочин це вольовий акт у якому воля (бажання) повинна відповідати волевиявленню; по-друге - правочин це не будь-яка дія, а дія, спрямована на досягнення певного правового результату-набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і настання цього результату зумовлене саме волею сторони (сторін) правочину; по-третє: правочин - це дія суб`єктів цивільних відносин, заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. Здатність вчинення цими особами правочинів є елементом змісту їх цивільної дієздатності. За цією ознакою правочини відрізняються від актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які є владними актами, що видаються в межах компетенції зазначених органів суб`єктів публічного права ; по-четверте - правочин це завжди правомірна дія, оскільки за ним визнаються властивості юридичного факту, який породжує ті правові наслідки, настання яких бажають його суб"єкти.

Як встановлено в судовому засіданні, Акт про примусове відчуження або вилучення майна від 24.04.2022 року складено робочою групою з розгляду питань примусового відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану, склад якої затверджено відповідно до розпорядження Черкаської обласної військової адміністрації від 04.03.2022 року № 97 "Про робочу групу з розгляду питань примусового відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану".

Пунктом 2 вказаного розпорядження визначено, що основним завданням робочої групи є прийняття рішення щодо передачі, примусового відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, яке оформляється протоколом. У своїй діяльності з процедурних питань робоча група керується Примірним положенням про консультативно-дорадчий, координаційний та інші допоміжний орган облдержадміністрації, затвердженим розпорядженням обласної державної адміністрації від 12.10.2009 року № 285 ( за винятком особи, яка очолює робочу групу), і припиняє свою діяльність за розпорядженням Черкаської обласної військової адміністрації.

Тобто, вказаний позивачем Акт за своїми ознаками не є правочином, а є владним актом, виданим спеціально створеним органом, в даному випадку робочою групою, в межах її компетенції.

Таким чином, оскільки позовні вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень пред`явлені позивачем в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень (Акту про примусове вилучення, відчуження майна) згідно положень КАС України вказаний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства та предметно підсудний окружному адміністративному суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому суд приходить до висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, і провадження по ній необхідно закрити, та роз`яснити позивачу в порядку ч.1 ст.256 ЦПК України, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 255 ч.1 п.1, 256, 258-260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаського обласного територіального центру комплектування на соціальної підтримки, Черкаської обласної військової адміністрації, Військової частини НОМЕР_1 про визнання правочину недійсним та витребування майна закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст судового рішення складено 08 травня 2023 року.