Провадження № 22-ц/802/235/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Карпук А. К., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача Мельник В. М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Восковського Ю. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву №б/н від 09 листопада 2018 року.

Зазначає, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк». Підписавши заяву, сторони у відповідності до ст. 634 ЦК України уклали договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Позивач вказував, що оскільки ОСОБА_1 не виконав умови договору належним чином, у нього станом на 29 вересня 2021 року виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 471 200, 70 гривень, з яких: 409 088, 12 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 309 469,30 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту та 99 618,82 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 24 545,40 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 37 567,18 гривень заборгованість за простроченими відсотками.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у загальному розмірі 471 200, 70 гривень та судові витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2022 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 листопада 2018 року в розмірі 471 200 грн 70 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «Приват Банк» 7068 грн 01 коп. судового збору.

Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 після залишення судом його заяви про перегляд заочного рішення без задоволення подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з нього заборгованість у сумі 44 245,42 грн., а в решті відмовити.

Зазначає, що суд не дослідив зібрані у справі докази. Не дослідивши належним чином розрахунок заборгованості у взаємозв`язку з випискою із особового рахунку позичальника, суд безпідставно не взяв до уваги правовий висновок Верховного Суду від 03 липня 2019 року щодо стягнення з відповідача фактично отриманої, однак не повернутої суми тіла кредиту. Задовольняючи позов, суд також залишив поза увагою те, що ним не підписані умови та правила надання кредиту, а тому фактично сплачені ним суми, не передбачені договором, зокрема, нараховані проценти, слід зарахувати на тіло кредиту. На думку апелянта, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції належним чином не дослідив механізм отримання банківських послуг, а також процедуру ознайомлення споживача з умовами, правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Паспортом споживчого кредиту, а тому висновок суду про недоведеність з боку відповідача, що саме ці Умови та правила розумів боржник, є помилковим.

У письмових поясненнях АТ КБ «ПриватБанк» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає доводи безпідставними, оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, тому просить його залишити без змін. Зазначає, що твердження апелянта, що банком було додано різні установчі документи, не підтверджено жодними доказами, в порушення ст. 81 ЦПК України. Вказує, що матеріали справи містять підписану відповідачем 05 грудня 2018 року інформацію із запропонованими умовами договору на підставі ст. 634 ЦК України. Отже, підписавши анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідач приєднався до запропонованого банком договору, що відповідає усім вимогам кредитного договору. Також зазначив, що даним підписаним документом ОСОБА_1 стверджено, що було надано всю інформацію для оформлення кредиту відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Також зазначає щодо надмірного розміру витрат на оплату адвоката, який вважає недоведеним належними доказами.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з огляду на наступне.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 367, частини першої статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, тому позивач має право вимагати повернення такої заборгованості в повному обсязі, включаючи заборгованість за відсотками за користування кредитом, оскільки доказів того, що відповідачем здійснено заходи з погашення заборгованості, матеріали справи не містять.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів у повній мірі погодитись не може з наступних підстав.

Встановлено, що згідно з наданою позивачем копією анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 09 листопада 2018 року ОСОБА_1 погодився отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанк».

В анкеті заяві від 09.11.2018 р. ОСОБА_1 зазначив, що він погоджується з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які викладені на банківському сайті privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг.

На підтвердження укладення кредитного договору банк додав: витяг із «Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition World Elite, Infinite, VISA Signature»; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на яких відсутній підпис сторін договору; паспорт кредитування від 05 грудня 2018 року; довідку щодо виданих кредитних карток відповідачу, що підтверджує строки дії кредитних карток та їх призначення; довідку про зміну кредитного ліміту, що підтверджує встановлення розміру кредитного ліміту та його подальшу зміну; виписку по рахунку, що підтверджує отримання кредитних коштів відповідачем, використання кредитного карткового рахунку відповідачем, погашення кредитного ліміту та сплату відсотків, тобто вчинення дій, що підтверджують усвідомлення відповідачем обов`язків щодо повернення кредиту та внесення плати за його використання; розрахунок заборгованості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Колегія суддів, з урахуванням приписів статей 207, 626, 628, 633, 634, 638, 526, 1054, 1055 ЦК України не погоджується з твердженням позивача та висновком суду першої інстанції відносно укладання з відповідачем договору приєднання, у зв`язку з тим, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Враховуючи те, що умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на Витяг з «Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition World Elite, Infinite, VISA Signature» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на офіційному сайті позивача, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з «Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition World Elite, Infinite, VISA Signature» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови.

Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

До спірних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, як зазначалось вище, неодноразово змінювались самим позивачем.

Також апеляційний суд зауважує, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи викладене, та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з тарифів обслуговування кредитних карток та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, встановлено, що анкета- заява від 09 листопада 2018 року не містить строку повернення кредиту (користування ним).

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Відповідно до п. 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

А тому, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Крім того, покликання в апеляційній скарзі позивача на підписання позичальником Паспорта споживчого кредиту, вважаючи, що відповідач тим самим підтвердив факт поінформованості з умовами кредитування, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі, не беруться до уваги з наступних мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 05 грудня 2018 року підписав Паспорт споживчого кредиту, в якому підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих виходячи із обраних ним умов кредитування.

Розділами 3,4 Паспорту визначено основні умови кредитування шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну картку від 100 000 до 800 000 грн в залежності від типу картки, та встановлено строк договору і кредитування.

Згідно з порядком повернення кредиту, передбаченого р. 5 Паспорту споживчого кредиту, встановлено розмір платежів та їх сплату, що здійснюється щомісяця.

Отже, зі змісту підписаного сторонами 05 грудня 2018 року Паспорту споживчого кредиту слідує, що він є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування».

Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонами 05 грудня 2018 року Паспорту споживчого кредиту імовірно АТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 мали намір укласти договір споживчого кредитування.

Надаючи аналіз Паспорту споживчого кредитування, слід також звернути увагу на те, що в розділі 7 зазначається, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 20 грудня 2018 року.

Крім того, в Паспорті вказано, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в ньому, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредипроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий стан, розмір доходів тощо.

В той же час, анкету-заяву ОСОБА_1 підписав 09 листопада 2018 р., тобто раніше ніж до ознайомлення з цією інформацією.

За таких обставин підстави вважати, що доданий Паспорт має зв"язок із договором від 09 листопада 2018 року і є його частиною та що між сторонами було укладено договір споживчого кредиту із досягненням згоди щодо усіх істотних умов кредитування, відсутні.

Посилання позивача на те, що істотні умови договору (процентну ставку за користування кредитними коштами) погоджено між сторонами у Паспорті споживчого кредиту, безпідставні, оскільки підписана позичальником анкета-заява не містить положень про те, що Паспорт споживчого кредиту є складовою частиною договору банківського обслуговування. Матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом апеляційної інстанції до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20).

Беручи до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які суд в силу вимог ч. 4 ст.263ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, слід дійти висновку про те, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, надані банком на кредитну картку, але не повернув їх, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої суми грошових коштів, яка на час розгляду справи не повернута відповідачем.

Щодо розміру заборгованості, яку слід стягнути з відповідача, колегія суддів виходить з такого.

Як убачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 09 листопада 2018 року, укладеного між позивачем та відповідачем, станом на 29 вересня 2021 року, позивач обраховує заборгованість відповідача в сумі 471 200,70 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви було надано виписку за договором б/н від 09 листопада 2018 року, з якої вбачається факт користування відповідачем грошовими коштами, а саме відповідач здійснював зняття готівки в банкоматі, поповнював готівкою свою картку, здійснював переказ коштів між рахункам, оплату товарів і послуг та інші розрахунки.

Із виписки за договором № б/н, укладеним банком з відповідачем 09 листопада 2018 року, встановлено, що банк проводив операції, нараховував і списував відсотки за використання кредитного ліміту, комісії та інші нарахування.

Проте, договором б/н від 09 листопада 2018року згідно з анкетою-заявою сплата відсотків за кредитом не передбачена.

Як зазначалось вище, витяг з Умов та Правил кредитування, доданий до позову, не містить підпису ОСОБА_1 , а також в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення останнього із редакцією саме наведених Умов та Правил.

Позивач, в обґрунтування наявності у нього правових підстав для нарахування відповідачу відсотків по Договору б/н від 09 листопада 2018 року, зазначає, що відповідно то тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature встановлено, що розмір обов`язково щомісячного платежу за карткою World Black Edition складає 7% від заборгованості + щомісячна комісія за обслуговування, тому збільшення тіла кредиту на суму нарахованої комісії являється обґрунтованим.

Отже, судом першої інстанції помилково застосовані до даних правовідносин умови тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, на які посилається позивач, оскільки матеріалами справи не підтверджується, що останні погоджені між сторонами у передбачений законом порядок та спосіб, у т.ч. відповідні тарифи не підписані відповідачем.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Зі змісту наданої банком виписки по Договору б/н від 09 листопада 2018 вбачається, що банк за рахунок застосування до даних правовідносин непогоджених з відповідачем вищевказаних умов тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, збільшував заборгованість відповідача за нараховані відсотки за використання кредитного ліміту за ставкою 3,1 відсотка.

Таким чином, суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування грошовими коштами у розмірі 24 545,40 грн (нарахованих відсотків) та 37 567,18 грн (прострочених відсотків), у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в анкеті-заяві від 09 листопада 2018 року, внаслідок чого суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Також зі змісту виписки вбачається, що за час користування кредитним лімітом АТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку проводило списання грошових коштів з картки ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 самостійно здійснював поповнення кредитної картки.

Як видно з розрахунку банку (а.с.11), станом на 29.09.2021 року за період з 19.04.2019 року відповідачем погашено заборгованості за нарахованими відсотками 108 541,56 грн, за простроченими відсотками 91 360,74 грн. Також з цього ж розрахунку вбачається, що станом на початок розрахункового періоду банком уже встановлено ОСОБА_1 заборгованість у сумі 102 161,02 грн, покликаючись на існування між сторонами кредитних взаємовідносин з 2011 року.

У свою чергу ОСОБА_1 , не спростовуючи попередніх відносин з даним банком, заперечував наявність станом на вказаний період заборгованості за даним кредитним договором, а тому вважав безпідставним та необґрунтованим врахування цієї суми до заборгованості за цим позовом і просив у цій частині також відмовити банку.

Оскільки в анкеті-заяві від 09 листопада 2018 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то суд апеляційної інстанції визнає неправомірними та безпідставними списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та зараховує ці кошти на погашення тіла кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту за рахунок протиправно списаних банком відсотків, а також віднімає із загального розміру заборгованості суму 102 161,02 грн, яка банком включена безпідставно та необґрунтовано, виходячи із непідтверджених конкретними договірними відносинами, що існували між сторонами до спірного договору. Отже, до стягнення з ОСОБА_1 підлягає борг за тілом кредиту в сумі 107 024 грн (із розрахунку: 471 200,70 грн 102 161,02 грн 24 545,40 грн 37 567,18 грн 108 541,56 грн 91 360,74 грн).

З огляду на наведене колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено помилково, з порушенням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України, за відсутності належної правової оцінки доказам по справі, необґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для повного задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги частково знайшли свої підтвердження та частково спростовують висновки суду першої інстанції по суті вирішення даного позову та дають підстави вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі скаржник.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Внаслідок задоволення апеляційної скарги позовні вимоги банку залишаються задоволеними частково.

Отже, враховуючи дану норму процесуального закону, застосувавши взаємозалік по відношенню до судового збору, з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» слід стягнути понесені втрати за сплату судового збору в сумі 6589 грн 41 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2022 року в даній справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2018 року станом на 29 вересня 2021 року в сумі 107 024 (сто сім тисяч двадцять чотири) грн 81 коп. та понесених втрат за сплату судового збору в сумі 6589 (шість тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 41 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду впродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді