СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14741/19

пр. № 2/759/342/23

15 березня 2023 рокуСвятошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді: Шум Л.М.

при секретарі с/з: Лешко О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2019 року представник Акціонерного Товариства комерційний банк «Приват Банк» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 9022,50 доларів США за кредитним договором К2НСАN04180022 від 15 жовтня 2007 р., яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом у вищевказаному розмірі.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим уклав з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір К2НСАN04180022 від 15 жовтня 2007 р., згідно якого йому було надано кредит у розмірі 42720,48 доларів США на термін до 14.10.2013 р.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором К2НСАN04180022 від 15 жовтня 2007 р. між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договори поруки.

У зв`язку з порушеними зобов`язаннями за кредитним договором відповідач станом на 25 червня 2019 року має заборгованість 212082,28 доларів США, з яких: 27778,37 доларів США - заборгованість за кредитом; 9022,50 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2288,16 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 172993,25 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, позивач на власний розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, таким чином заборгованість до стягнення становить 9022,50 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22.03.2021року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку загального позовного провадження з призначенням справи до підготовчого засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 04.11.2021року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового засідання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити.

Від представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - адвоката Дем"янюка В.П. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те що в постанові суду касаційної інстанції від 03.03.2021 р. зазначено підставою скасування законних і обгрунтованих рішень судів першої і апеляційної інстанції неврахування вартості страхових платежів, нібито сплачених банком самостійно невідомій страховій компанії в невідомих сумах та не встановлення судами правових підстав вилучення позивачем у відповідача 20.02.2008 року автомобіля, який є товаром споживчого кредиту по кредитному договору. Для вирішення даного спору має значення не правові підстави вилучення автомобіля, а його вартість на момент вилучення, яка безпосередньо впливає на розмір заборгованості по кредитному договору.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази укладення позивачем договорів страхування товару споживчого кредиту, самостійної сплати позивачем страхових сум та докази вартості вилученого товару споживчого кредиту, що унеможливлює встановлення судом розміру заборгованості станом на 14.10.2013 р. (на день закінчення дії кредитного договору). Під час підготовчого провадження у даній справі позивач також не надав суду жодного доказу на виконання постанови суду касаційної інстанції від 03.03.2021 р.

Позивачем додано до позовної заяви копію кредитного договору від 15.10.2007 року, строк дії якого закінчився 14.10.2013 року. Право вимоги по даному кредитному договору виникло у позивача 15.10.2013 року. Строк позовної давності сплив 15.10.2016 року. Позивач не заявляв про пропущення строку позовної давності з поважних причин.

В матеріалах справи наявні заяви відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з"явилася , надала до суду заяву в якій просила суд відмовити в позові та застосувати строк позовної давності.

Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року - без змін.

Постановою Верховного суду від 03.03.2021 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.01.2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 19.08.2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України).

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав: копію кредитного договору К2НСАN04180022 від 15 жовтня 2007 р., копії договорів поруки, розрахунок заборгованості за кредитним договором.

На підтвердження своїх заперечень на позовні вимоги позивача відповідач ОСОБА_1 надав копію акта приймання- передачі автомобіля від 20.02.2008 року, укладеного між представниками позивача та відповідачем ОСОБА_1 , відповідно до якого автомобіль передається позивачу з дорученням передати його на реалізацію а отримані кошти направити на погашення заборгованості по кредитному договору.

Згідно встановлених судом обставин та дослідження вказаних доказів, в розрахунку заборгованості за кредитним договором сума заборгованості по оплаті кредиту в розмірі 27778,37 доларів США та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 9022,50 доларів США визначена позивачем станом на 15 жовтня 2013 року, тобто, станом на наступний день після закінчення строку дії кредитного договору, відповідно з цього дня розраховується перебіг трирічного строку позовної давності, який закінчується 15 жовтня 2016 року.

Крім того, з відзиву на позовну заяву вбачається, що майже дванадцять років банком утримується автомобіль, який придбано за рахунок споживчого кредиту, і не вирішено питання щодо його повернення або реалізації та зарахування його вартості в рахунок погашення заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що банком зазначена обставина не спростована і не повідомлено суд яким чином банк ропорядився отриманим від відповідача ОСОБА_1 автомобілем, що суд розцінює як визнання банком факту отримання автомобіля і подальше його утримання на свій розсуд, що призвело до позбавлення можливості позивача довести належними та допустимими доказами дійсну заборгованість відповідача перед ним за договором споживчого кредиту.

Аналогічний спір за позовом Акціонерного Товариства комерційний банк «Приват Банк» про стягнення заборгованості по кредитному договору при отриманні для реалізації в рахунок погашення заборгованості автомобіля, який був товаром споживчого кредиту, розглядався Апеляційним судом м. Києва у справі № 22-ц/796/2945/2014. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2014 року у справі № 22-ц/796/2945/2014 відмовлено повністю АТ КБ «Приват Банк»» в позові про стягнення заборгованості по кредитному договору, так як факт отримання банком автомобіля від позивача і не вирішення питання щодо його повернення чи зарахування його вартості в рахунок погашення заборгованості колегія суддів розцінила як неможливість встановити дійсну заборгованість відповідача перед позивачем за договором споживчого кредиту.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі №221/5089/16-ц, якщо у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу, відсутні підстави для задоволення позову.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази укладення позивачем договорів страхування товару споживчого кредиту, самостійної сплати позивачем страхових сум та докази вартості вилученого товару споживчого кредиту, що унеможливлює встановлення судом розміру заборгованості станом на 14.10.2013 р. на день закінчення дії кредитного договору, також під час підготовчого провадження у даній справі позивач не надав суду жодного доказу на виконання постанови суду касаційної інстанції від 03.03.2021 р. Позивачем додано до позовної заяви копію кредитного договору від 15.10.2007 року, строк дії якого закінчився 14.10.2013 року. Право вимоги по даному кредитному договору виникло у позивача 15.10.2013 року. Строк позовної давності сплив 15.10.2016 року. Позивач не заявляв про пропущення строку позовної давності з поважних причин.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 207, 626, 628, 638, 1054, 1055 ЦК України, статтями 2, 10, 12, 13, 49, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви Акціонерного Товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованост- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Л.М. Шум