Дата документу 01.03.2023 Справа № 335/8741/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/8741/19 Пр. № 22-ц/807/619/23 Головуючий у 1-й інстанції Рибалко Н.І. Повний текст рішення складено 30.09.2022 року. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Друга Запорізька державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-6), в якому просила усунути від права на спадкування ОСОБА_3 , витребувати спадкову справу № 42/2019, зареєстровану в Другій запорізькій державній нотаріальній конторі 06.03.2019 року, вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а саме судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та витрати на правову допомогу покласти на відповідача.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_4 , якому при житті належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яку він успадкував після смерті матері ОСОБА_5 . Після смерті чоловіка у другій Запорізькій державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу №42/2019. Відповідно до інформації нотаріуса до складу спадкоємців увійшли позивач, її син ОСОБА_6 , а також син спадкодавця від першого шлюбу - ОСОБА_4 .
За життя спадкодавець ОСОБА_4 через тяжкий стан здоров`я не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував постійного стороннього догляду, допомоги та піклування. Починаючи з 2005 року постійно хворів з діагнозом варикоз та тромбофлебіт, в 2007 році його було прооперовано. Зокрема в 2017 році ОСОБА_4 перебував на лікуванні у Десятій міській лікарні з серцевим захворюванням та цукровим діабетом.

ОСОБА_1 зазначає, що вона постійно піклувалась про чоловіка, на відміну від відповідача, що можуть підтвердити свідки цих подій. Однак вона не завжди могла допомагати чоловіку, оскільки також мала дуже поганий стан здоров`я, а тому ОСОБА_4 потребував сторонньої допомоги не тільки від неї. Таку допомогу їй міг надавати його син від першого шлюбу - відповідач ОСОБА_3 , однак останній під час хвороби батька ухилявся від надання йому будь-якої фізичної, моральної та матеріальної допомоги, жодного разу не відвідував батька, не спілкувався з ним та навіть не приїхав його поховати.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_7 (т.с. 1 а.с. 26).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 28) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2022 року (т.с. 2 а.с. 40-42) позов ОСОБА_1 у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 50-52) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 59).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 18 січня 2023 року (т.с. 2 а.с. 63), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 64).

Відповідач через свого представника подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі (т.с. 2 а.с. 83-89).

Третя особа не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 65-73), у тому числі сторони через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представників сторін: позивача ОСОБА_1 адвоката Скрима В.А. та відповідача ОСОБА_3 адвоката Черкашина І.І., клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Позивач та відповідач про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили.

Третя особа подала апеляційному суду заяву - повідомлення (т.с. 2 а.с. 74-75), в якій просила розглядати дану справу без участі її представника.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву третьої особи задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представників сторін: позивача ОСОБА_1 адвоката Скрима В.А. (т.с. 2 а.с. 56) та відповідача ОСОБА_3 адвоката Черкашина І.І. (т.с.2 а.с. 87).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1).…змінити рішення (п.2).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 376 ЦПК України підставами для …зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, правильно відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, правильно керувався ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76, 81, 82, 83, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України.
Разом із тим, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України обставин, що є її процесуальним обов`язком, а тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення відповідача від права на спадкування.

Тому, підстави відмови у задоволенні позову позивача у цій справі підлягають уточненню, а мотивувальна частина рішення суду першої інстанції у цій справі підлягає зміні в редакції цієї постанови з таких підстав.
Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився на лікуванні в кардіологічному відділенні КНП «Міська лікарня №10» ЗМР з 14.12.2016 по 22.12.2016 з діагнозом: Гіпертонічна хвороба ІІ, стадія 2, ангіопатія судин сітківки, неускладнений криз (14.12.2016), ризик 4, серцева недостатність I-III ст. Ішемічна хвороба: дифузний кардіосклероз, синусова тахікардія (14.12.2016), атріовентрикулярна блокада І ст. Цукровий діабет, тип 2, середнього ступеню тяжкості. Вертеброгенна люмбалгія поперекового відділу. Хронічне обструктивне захворювання легень II, ремісія, легенева недостатність II ст. (Вказане підтверджено інформацією КНП «Міська лікарня №10» ЗМР від 10.09.2019 року №2508/01-08 т.с. 1 а.с. 124).

Згідно з інформацією КУ «Запорізький протитуберкульозний диспансер №3» Запорізької Обласної Ради від 15.11.2019 року №47/01-8 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився на диспансерному обліку в КУ «Запорізький протитуберкульозний диспансер №3» Запорізької Обласної Ради з 16.07.1999 по 09.10.2013. Знятий з обліку 09.10.2013 року. На момент взяття на облік у 1999 році Діагноз: ВДТБ (16.07.1999) легень (дисемінований). Дестр+МБТ+кат. У 2002 році переведений до 5.1 категорії Діагноз: 33ТБ (08.02.2002) в/частки легень у вигляді інтенсивних вогнищ, пневмосклерозу кат 5.1. Діагноз при знятті з обліку 09.10.13 році 33ТБ (08.02.2002р) в/частки легень у вигляді інтенсивних огнищ, пневмосклерозу кат 5.1. Лікування отримував з 16.07.1999 по 25.07.2000 в амбулаторних умовах і специфічними протитуберкульозними препаратами безкоштовно. Профілактичне лікування в амбулаторних умовах безкоштовно з 11.10.2000 по 05.01.2001; з 04.05.2001 по 24.07.2001; з 27.09.2001 по 27.11.2001; з 28.02.2002 по 28.04.2002; з 07.10.2002 по 07.12.2002; з 22.04.2003 по 22.06.2003; з 24.10.2003 по 24.12.2003; з 25.05.2004 по 25.07.2004; з 05.10.2004 по 05.12.2004.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Верхньосірогозької сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області від 13.11.2019, №1487, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає без реєстрації місця проживання в АДРЕСА_2 з 20.01.2016 по теперішній час.

Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06.02.2019 року (копія т.с. 1 а.с. 138 зворот).

Після смерті останнього відкрилась спадщина, яка складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т.с. 1 а.с. 14-21, 147).

Відповідно до матеріалів спадкової справи №42/2019, відкритої державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори від 03.03.2019 року (копія т.с. 1 а.с. 136-150) вбачається, що спадкоємцями майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є:

- син від першого шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 12.09.1996 року (т.с. 1 а.с. 149 зворот);

- син від другого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно від 12.10.2017 року (т.с. 1 а.с. 146);

- дружина ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 21.04.2017 року (т.с. 1 а.с. 145 зворот).

Вищезазначені особи, є спадкоємцями першої черги за законом згідно з ст. 1261 ЦК України та подали заяви на прийняття спадщини в установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ч. 1 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч.. 5,6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Правила ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 30 травня 2008 року №7.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"судам роз`яснено, що правило абзацу другого ч. 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Верховний Суд у постанові від 26 січня 2021 року (справа № 359/9293/18) зазначав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у цій справі відсутні докази ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги своєму покійному батькові, оскільки сам факт ухилення повинен довести саме позивач і ці докази мають бути належними і допустимими. Натомість у справі відсутні буд-які докази того що ОСОБА_1 , в інтересах чоловіка, чи сам ОСОБА_4 звертались за такою допомогою до відповідача, а останній ухилявся від її надання. Показання свідків про те, що ОСОБА_8 звертався за допомогою до старшого сина суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги, оскільки такі показання є показаннями із чужих слів та відповідно до положень ст. 90 ЦПК України не можуть бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані.

Крім цього, дана обставина має доказуватися у сукупності з іншою - що ОСОБА_3 мав можливість надавати необхідну допомогу покійному батькові, за його життя, допомогу. Але вказана обставина взагалі позивачем не доводиться і в матеріалах відсутні докази про наявність у ОСОБА_3 такої можливості. Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що у ОСОБА_3 , 1996 р.н., був відсутній постійний дохід та наявне хронічне захворювання - м`язова дистонія (довідка КНП «Міська лікарня №10» ЗМР від 12.08.2019 року про те, що ОСОБА_3 має хронічне захворювання - м`язову дистонію, та потребує регулярного амбулаторного лікування т.юс. 1 а.с. 42).

Проте, суд першої інстанції у цій справі помилково вважав, що позивачем у цій справі є доведеним факт перебування спадкодавця ОСОБА_4 в безпорадному стані та існування потреби спадкодавця в допомозі відповідача ОСОБА_3 , який підлягає доказуванню у цій справі в першу чергу.
Безпорадним станом спадкодавця є такий стан, під час перебування у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби; він викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом (постанова ВС від 17 жовтня 2018 р. у справі № 200/21452/15-ц).

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування зазначалося, що безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадний стан необхідно доводити відповідними записами в медичних документах.
Так, належним доказом підтвердження факту безпорадного стану та потреби стороннього догляду, допомоги та піклування відносно спадкодавця ОСОБА_4 , 1964 р.н., у цій справі могла б бути відповідна довідка МСЕК про присвоєння останньому відповідної групи інвалідності та із зазначенням потребує він у зв`язку із цим стороннього догляду, допомоги та піклування чи ні.

Проте, така довідка МСЕК чи будь-які саме медичні документи відносно спадкодавця ОСОБА_4 , 1964 р.н., на підтвердження його такого стану у цій справі відсутні та стороною позивача суду у матеріали цієї справи не надані.

Не є медичним документом чи висновком судової медичної експертизи та, відповідно, не є належним, допустимим доказом відносно спадкодавця ОСОБА_4 , 1964 р.н., на підтвердження саме присвоєння останньому відповідної групи інвалідності та потреби його у зв`язку із цим стороннього догляду, допомоги та піклування, і, відповідно, не міг бути прийнятий судом першої інстанції у цій справі як таковий, висновок експертів (фахівців з питань судової експертизи) №2019/09/28 комплексного судово-експертного дослідження стану здоров`я людини: - спеціаліста у галузу психології, юриспруденції та математики ОСОБА_9 (інформація про кваліфікацію психолога, юриста, фахівця в галузі математики ОСОБА_9 : диплом магістра з відзнакою ХНУ ім. В.Н. Карпазіна від 5.07.2004 ХА № 25710258 за фахом «фізика», кваліфікації «фізика, викладача фізики, математики», диплом магістра з відзнакою НЮУ ім.. Я. Мудрого від 27.06.2015 М15 № 012710 за спеціальністю «правознавство», кваліфікація «юрист», диплом спеціаліста ХНПУ ім.. Г.С. Сковороди від 30.06.2016 С16 № 045242 по за спеціальністю «психологія», кваліфікація «психолог», автор 14 наукових праць в галузі права і 3 наукових праць в галузі психології), - фахівця в галузі медицини, фельдшера ОСОБА_10 ,
- здійснений на замовлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (т.с. 1 а.с. 64-101),

- предметом для дослідження якого (зміст висновку т.с. 1 а.с. 65) був лише єдиний медичний документ копія відповіді № 2508/01-08 від 10.09.2019 року КНП «Міська лікарня № 10» відносно ОСОБА_4 , за змістом якого останній знаходився на лікуванні в кардіологічному відділенні КНП «Міська лікарня № 10» ЗМР з 14.12.2016 по 22.12.2016 з діагнозом: Гіпертонічна хвороба ІІ, стадія 2, ангіопатія судин сітківки, неускладений криз (14.12.2016), ризик 4, серцева недостатність І-ІІІ ст. Ішемічна хвороба: дифузний кардіосклероз, синусова тахікардія (14.12.2016), атріовенрикулярна блокада І ст. Цукровий діабет, тип 2, середнього ступеню тяжкості. Вертеброгенна люмбалгія поперекового відділу. Хронічне обструктивне захворювання легень ІІ, ремісія, легенева недостатність ІІ ст. (копія медичної карти стаціонарного хворого додається) (копія відповіді т.с. 1 а.с. 124), та який за своїм змістом не містить інформації на підтвердження присвоєння ОСОБА_4 1964 р.н., будь-якої групи інвалідності та потреби його у зв`язку із цим стороннього догляду, допомоги та піклування взагалі,
- разом із тим, за змістом вищезазначеного висновку експертів (фахівців з питань судової експертизи) №2019/09/28 комплексного судово-експертного дослідження стану здоров`я людини було встановлено, що:

= ОСОБА_4 за ступенем розладу здоров`я фактично був інвалідом 2 групи, і потребував постійного (довічного) лікування за 4 різними хворобами із сумарною втратою тимчасової працездатності від наявних 5 хронічних хвороб: від 262 днів до постійної протягом року втрати працездатності (481 умовн. днів).,

= потреба в витратах на лікування ОСОБА_4 (за нормативними витратами страхової медицини) складала від 26200 грн. до 48100 грн. у цінах 2018 року;

= на якісне і повне лікування ОСОБА_4 (за нормативними витратами страхової медицини) не вистачало 8200 грн. до 30100 грн. на рік,

= ОСОБА_4 внаслідок своєї хвороби перебував у безпорадному стані, був непрацездатним (в розумінні ч. 3 за ст. 75 СК України), та потребував допомоги на лікування та на інші мінімальні життєві потреби;
= внаслідок додаткового фінансового навантаження (витрат на лікування) і відсутності допомоги від ОСОБА_3 кожний член сім`ї у складі ОСОБА_4 (батько), ОСОБА_1 (мати), ОСОБА_6 (син) претерпівав додатковий стрес у розмірі від 49 до 116 балів стресу за шкалою Холмса і Раге, що погіршувало їх психологічне самопочуття і вливало на погіршення здоров`я кожного члена сім`ї, у тому числі і здоров`я спадкодавця.

Крім того, «потреба особи у постійному лікуванні» і «потреба особи у постійному сторонньому догляді, допомозі та піклуванні» - це не тотожні поняття.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2022 року у цій справі змінити, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Також, в разі лише часткового задоволення апеляційної скарги позивача частко при вищевикладених обставинах, вона не має права в порядку ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України права на компенсацію за рахунок відповідача у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 12, 81-82, 89, 367-368, 371 372, 374 - 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2022 року у цій справі змінити, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 21.03.2023 року, оскільки у період з 06.03.2023 року по 10.03.2023 року включно суддя-доповідач перебувала у відпустці.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.