Справа № 523/3037/21
Провадження №2/523/137/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"16" березня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань Бєлік Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АПТЕКА НИЗЬКИХ ЦІН ОДЕСА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АПТЕКА НИЗЬКИХ ЦІН ОДЕСА» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі: 83 726 грн. 82 коп. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 06.08.2020 року між ним та позивачем у справі було укладено Договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 , отримала кредитні кошти у розмірі: 98 730 грн. 00 коп., які мала повернути позивачу до 27.08.2020 року. Позивач зазначає, що 18.12.2020 року, відповідач повернула частину кредитних коштів у розмірі: 10 050 грн. 44 коп.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у розмірі: 83 726 грн. 82 коп., та понесені судові витрати у розмірі 2 270, 00 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали, відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 12 липня 2022 року клопотання відповідача ОСОБА_1 , про зупинення провадження у справі за закінчення воєнних дій залишено без задоволення.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «АПТЕКА НИЗЬКИХ ЦІН ОДЕСА» до суду не з`явився, звернувся на адресу суду з заявою про слухання справи за відсутності позивача. в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.95).

Відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом направлення смс-повідомлення, яке згідно роздруківки отримала 03.02.2023 року (а.с.105).

На адресу суду 03.02.2023 року (вх. №889) надійшло електронне звернення від ОСОБА_1 , про відкладення слухання справи, яке мотивоване тим, що відповідач за станом здоров`я, а саме, перелам лівої кінцівки, не може прибуття до суду, у зв`язку з цим, просить відкласти слухання справи (а.с.106).

Судом не приймаються до уваги доводи викладені відповідачем в заяві, оскільки, заява не підтверджена доказами. Крім іншого, відповідач з часу отримання копії позову з додатками, а саме з 06.12.2021 року (а.с.58,59) не подала відзиву на позовну заяву, або обґрунтованих заперечень щодо заявлених позовних вимог, не висловила позиції щодо позовних вимог. А відтак, судом дана заява відповідача, про відкладення слухання справи розцінюється не інакше, як спосіб затягування строків розгляду справ.

Судом враховується положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.03.2023 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані на підтвердження позовних вимог, інших суду надано не було, про їх витребування питання не порушувалось, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення суми боргу за договором позики, позивач зазначив, що згідно договору позики від 06.08.2020 року позивачем було надано відповідачу у позики грошові кошти в розмірі: 98 730 гривень, які остання зобов`язалась повернути у строку до 27.08.2020 року. Позивач вказує, що відповідач частково виконала умови договору, а саме, 17.08.2020 року здійснила погашення заборгованості у розмірі: 29 000 гривень, однак, решта заборгованості не погашена. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі: 83 726, 82 гривні.

Судом досліджується договір позики від 06.08.2020 року, згідно якого ТОВ «Аптека низьких цін» в особі директора ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 уклали договір, предметом якого є надання позичальнику позики в розмірі: 98 730 гривень. згідно п.5.1. повернення позики здійснюється позичальником в наступного порядку та строки, кінцева дата повернення позики 27.08.2020 року. Сума повернення позики: 98 730, 00 гривень.

Згідно п. 7.5 договору за не виконання та/або неналежне виконання позичальником будь-якого зобов`язання за договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф в розмірі: 20% від розміру позики, зазначеного в п. 2.11 цього договору. Договір підписано директором ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.5).

Згідно заяви на ім`я директора ТОВ «Аптека низьких цін» від завідуючої аптеки № 25 Михайлової О.В., остання 06.08.2020 року звернулась на ім`я директора з заявою про надання поворотної позики на власні потреби у сумі 98 730 гривень з терміном повернення 27.08.2020 року.

На підтвердження отримання суми позики позивачем надано видатковий касовий ордер від 06.08.2020 року на суму: 98 730, 00 гривень. Підписом ОСОБА_1 , підтвердила отримання суми боргу в зазначеному розмірі (а.с.7).

Згідно прибуткового касового ордеру № 91 від 17.08.2020 року, ОСОБА_1 , здійснила повернення частини позики в сумі: 29 000 гривень (а.с.8).

Позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, позивач 22.01.2021 року звертався на адресу позичальника з вимогою про повернення боргу в сумі: 98 730, 00 гривень (а.с.9-10). Відповідно до наданої копії повідомлення відповідач отримала лист-вимогу (а.с.11).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Свобода договору є одним з основоположних принципів сучасного права. Так, наприклад, у ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що сторони відповідно до ст. 6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, укладаючи договір, сторони вільні у виборі умов, тож визначають їх на власний розсуд і за взаємною згодою, обираючи порядок розрахунків і платежів.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі та які полягають у позбавленні його певних прав, або в заміні невиконання обов`язку новим, або в покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності відбувається, зокрема, у разі стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Так, матеріали справи встановлено, що боргова розписка передбачає сплату позичальником штрафу у розмірі: 20% від суми позики. Згідно розрахунку, сума штрафу становить: 19 746 гривень.

Судом досліджується розрахунок 3% відсотків за користування грошовими коштами, згідно якого позивач навів наступний розрахунок: дата початку нарахування: 28.08.2020 року до 18.12.2020 року, кількість днів 113, сума становить 645, 86 гривень.

Згідно розрахунку 3% річних за період з 19.12.2020 року по 10.02.2021 року на суму заборгованості 59 679, 56 гривень становить 264,70 гривень.

Інфляційне збільшення та 3% річних за період з 28.08.2020 року по 18.12.2020 року складає 3 260, 73 гривні.

Інфляційне збільшення заборгованості за період з 19.12.2020 року по 10.02.2021 року 775, 83 гривні.

У постанові № 127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Щодо розрахунку інфляції, представником позивача надано розрахунок інфляційних збитків згідно якого, інфляційні збитки становлять: 2 614, 87 гривень. Нарахування інфляційних збитків проведено за періоди вересень 2020 року 100,50 грн., жовтень 2020 року 101,00 грн., листопада 2020 року 101,30 грн., грудень 2020 року 100, 90 грн. інфляційне збільшення заборгованості за період з 19.12.2020 року по10.02.2021 року 59 679, 56 грн.

За змістом ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Судом встановлено, що грошові кошти, які є предметом договору позики та відповідно підтвердженні розпискою надані позичальнику у гривні.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника таких, що ґрунтуються на законі, невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, ч. 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини, позичальником не виконано зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику в сумі: 69 730 гривень позикодавцю у строк визначений розпискою від 06.08.2020 року не повернуті, а відтак позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі: 2 270, 00 гривень, сплачені ним і документально підтвердженні при подачі позову до суду.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 3, 15, 202, 207, 525, 526, 533, 610, 626, 627, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280-284, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АПТЕКА НИЗЬКИХ ЦІН ОДЕСА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса вибуття: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АПТЕКА НИЗЬКИХ ЦІН ОДЕСА» (, місце знаходження: м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 4, офіс № 203) заборгованість за договором позики від 06.08.2020 року у загальному розмірі: 83 726, 82 гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса вибуття: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АПТЕКА НИЗЬКИХ ЦІН ОДЕСА» (, місце знаходження: м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 4, офіс № 203) судовий збір у сумі: 2 270 грн.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 20.03.2023р.

Суддя: