Справа № 452/4006/21 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/811/289/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Гай О.О.

за участю: ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування Рішення виконкому №231 від 07.09.2021,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_2 , в якому просив визнати незаконним та скасувати Рішення виконкому №231 від 07.09.2021.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що у нього в шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 , яка з 14.07.2021 і по даний час фактично проживає із позивачем у АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 07.09.2021 №231 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 » затверджено висновок органу опіки та піклування Самбірської міської ради, яким рекомендовано визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_2 у АДРЕСА_2 . Вважає, що даний висновок винесено з упередженістю, з порушенням як прав та інтересів його, так і прав та інтересів малолітньої дитини, а також з явним перевищенням визначених Сімейним кодексом України меж повноважень органу опіки та піклування, оскільки Служба у справах дітей не надала першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, так як малолітня ОСОБА_4 на час прийняття спірного рішення проживає саме разом із батьком, з яким у неї добре налагоджені відносини. За таких обставин, визначення місця проживання дитини з матір`ю, тобто вилучення маленької дитини із звичного для неї оточення стане великим стресом та може спричинити значну психоемоційну травму, яка матиме негативні наслідки для розвитку дитини в майбутньому. Разом з тим, в оскаржуваному висновку не наведено жодного аргументу, яким би обґрунтовувався висновок про доцільність зміни місця проживання дитини та визначення місця проживання з матір`ю, а не з батьком. Таким чином, позивач вважає, що оскаржуваний висновок був зроблений без з`ясування усіх обставин, які мають значення для прийняття саме правильного рішення, на основі формального підходу, без глибокого та всебічного вивчення суті справи, хоча питання стосувалися такої важливої сфери, як забезпечення прав та інтересів дитини. А тому, дії органу опіки та піклування щодо підготовки оскаржуваного висновку є протиправними, оскільки при підготовці вказаного висновку не було враховано інтересів та потреб дитини, необхідності дитини перебувати в умовах захищеності та спокою із уникненням стресових ситуацій. Не зважаючи на численні порушення, які були допущенні при підготовці висновку службою у справах дітей та всупереч нормам міжнародного та національного права, згідно яких інтереси дитини превалюють над правами батьків, даний висновок був затверджений рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради. Однак, таке рішення не можна вважати законним, а тому позивач вважає, що слід визнати незаконним та скасувати спірне рішення №231 від 07.09.2021 виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2021 року у позові ОСОБА_1 до виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про визнання незаконним та скасування Рішення виконкому №231 від 07.09.2021 відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що рішення виконкому №231 від 07.09.2021 винесено з упередженістю, з порушенням як прав та інтересів його, так і прав та інтересів малолітньої дитини, а також з явним перевищенням визначених Сімейним кодексом України меж повноважень органу опіки та піклування, оскільки Служба у справах дітей не надала першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, так як малолітня ОСОБА_4 на час прийняття спірного рішення проживає саме разом із батьком, з яким у неї добре налагоджені відносини. За таких обставин, визначення місця проживання дитини з матір`ю, тобто вилучення маленької дитини із звичного для неї оточення стане великим стресом та може спричинити значну психоемоційну травму, яка матиме негативні наслідки для розвитку дитини в майбутньому. Разом з тим, в оскаржуваному висновку не наведено жодного аргументу, яким би обґрунтовувався висновок про доцільності зміни місця проживання дитини та визначення місця проживання з матір`ю, а не з батьком.

Вважає, що оскаржуваний висновок був зроблений без з`ясування усіх обставин, які мають значення для прийняття саме правильного рішення, на основі формального підходу, без глибокого та всебічного вивчення суті справи, хоча питання стосувалися такої важливої сфери, як забезпечення прав та інтересів дитини. А тому дії органу опіки та піклування щодо підготовки оскаржуваного висновку є протиправними, оскільки при підготовці вказаного висновку не було враховано інтересів та потреб дитини, необхідності дитини перебувати в умовах захищеності та спокою із уникненням стресових ситуацій.

Також, суд не звернув уваги на те, внаслідок неправомірних дій виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області без залучення батька малолітньої дитини та без повноважень вирішувати питання щодо малолітньої дитини після переїзду до м. Бровари орган опіки та піклування склав незаконний висновок від 20.07.2021 № Л-2264/2-17 та прийняв незаконне рішення від 07.09.2021 № 231, чим порушив права позивача - ОСОБА_1 щодо рівності батька та матері (чоловіка та жінки) по відношенню до дитини, передбачені ст.ст. 24, 51 Конституції України та ст.ст. 7, 141, 151 Сімейного Кодексу України.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться без їхньої участі.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.3 Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 19.04.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Самбірського міськрайонного управління юстиції.

Рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області №231 від 07.09.2021 затверджено висновок органу опіки та піклування Самбірської міської ради Львівської області про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір`ю ОСОБА_2 у АДРЕСА_3 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним рішення №231 виконавчого комітету Самбірської міської ради «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 » від 07.09.2021.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга і третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За положеннями статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частини першої статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У частині першій статті 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування .

У даній справі, предметом оскарження є рішення виконкому Самбірської міської ради Львівської області №231 від 07.09.2021 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 » від 20.07.2021.

Разом з тим, судом встановлено, що в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходиться цивільна справа № 361/6928/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Броварська міська рада в особі служби у справах дітей про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та визначення місця проживання дитини.

Ураховуючи наведене суд прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_1 має захищати свій інтерес під час судового розгляду у справі за зазначеними позовними вимогами, а не ініціювати окрему судову справу щодо оскарження рішення органу опіки та піклування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18).

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 16.03.2023

Головуючий

Судді