печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача-1: не з`явився,

представника відповідача-2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання договорів про відступлення прав вимоги (цесії) недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - відповідач-1, ПАТ «Київенерго»), Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - відповідач-2, КП «Київтеплоенерго»), в якому просить визнати недійсними договори про відступлення прав вимоги (цесії) № 602-18 від 11.10.2018 року та № 603-18 від 11.10.2018 року, укладені між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» та застосувати наслідки недійсності правочинів, та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 22.04.2021 року у справі № 752/21565/16-ц вона дізналася про те, що 11.10.2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договори про відступлення права вимоги (цесії) № 603-18 та № 602-18, відповідно до яких ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг. Вказує, що у статті «Господарський суд Києва відмовив визнати «Київтеплоенерго» як правонаступника боргових зобов`язань ПАТ «Київенерго», яка опублікована на офіційному сайті https://kte.kmda.gov.ua/, зазначено: «Господарський суд відмовив у клопотанні визнати ПАТ «Київенерго» на КП «Київтеплоенерго» правонаступником частини боргових зобов`язань за угодою на постачання природного газу між «Нафтогазом» та «Київенерго». Отже, суд виніс ухвалу, за якою ані «Київтеплоенерго, ані громада міста Києва не має відповідати за борги ПАТ «Київенерго» перед НАК «Нафтогаз України». Вважає, що КП «Київтеплоенерго» не правонаступником ПАТ «Київенерго», не має відношення до боргів останнього та не має права вимагати неї у справі № 752/21565/16-ц погашення боргу, оскільки до правонаступників переходять не лише права, а й обов`язки. Зазначає, що відповідачі ухилилися від передачі зобов`язань за заборгованостями, а оспорювані договори є удаваними правочинами відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки вони укладалися з метою навмисного стягнення з боржників заборгованості, яка підлягала стягненню з одного кредитора та стягується учасником справи, який не є правонаступником кредитора. За таких обставин, вважає, що договори про відступлення прав вимоги (цесії) № 602-18 від 11.10.2018 року та № 603-18 від 11.10.2018 року, укладені між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» є недійсними на підставі ст. 215 ЦК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2021 року, справу було передано судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.10.2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання договорів про відступлення прав вимоги (цесії) недійсними передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2021 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2021 року прийнято до провадження та в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання договорів про відступлення прав вимоги (цесії) недійсними, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 15.03.2022 року.

15.03.2022 року справу було знято зі складу у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, наявністю загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, суддів та працівників апарату суду та призначено до судового розгляду на 17.10.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2022 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 06.02.2023 року.

06.02.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Лєман Н.Г. надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 06.02.2023 року, без фіксування технічними засобами та про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2023 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача, згідно п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 09.03.2023 року.

09.03.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника КП «Київтеплоенерго» - адвоката Максюти Н.І. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

09.03.2023 року справу знято зі складу у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у м. Києві та судове засідання призначено на 15.06.2023 року.

27.03.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника КП «Київтеплоенерго» - адвоката Лелюх В.Т. надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2023 року відзив представника відповідача-2 - адвоката Лелюх В.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання договорів про відступлення прав вимоги (цесії) недійсними повернуто відповідачу-2 без розгляду.

19.05.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника КП «Київтеплоенерго» - адвоката Лелюх В.Т. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-2 проти позову заперечувала, оскільки позивачем не доведено порушення її прав та охоронюваних законом інтересів внаслідок укладення спірних договорів. Посилається на те, що така вимога позивача, як заінтересованої особи, про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги (цесії) № 602-18 від 11.10.2018 року та № 603-18 від 11.10.2018 року, може бути направлена на уникнення сплати заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.06.2023 року приєднано до матеріалів справи відзив представника відповідача-2 на позовну заяву, та, у зв`язку із першою неявкою позивача та її представника, згідно п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 08.08.2023 року.

08.08.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Лєман Н.Г. надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 08.08.2023 року, без фіксування технічними засобами.

В судове засідання 08.08.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Представник позивача у заяві від 08.08.2023 року просила розглядати справу без фіксування технічними засобами.

Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що 11.10.2018 року між ПАТ «Київенерго» (далі - Кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (далі - Новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги (цесії) № 602-18 (далі - Договір № 602-18), відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (основний борг, у тому числі, той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів) станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів (а. с. 10 - 14).

11.10.2018 року між ПАТ «Київенерго» (далі - Кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (далі - Новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги (цесії) № 603-18 (далі - Договір № 603-18), відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право грошової вимоги до споживачів (юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, перелік яких визначений у Додатках до договір про відступлення прав вимоги від 11.10.2018 року № 601-18, від 11.10.2018 року № 602-18) теплової енергії, комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, в частині їх зобов`язання перед Кредитором оплатити неустойку (пеня та/або штраф), 3% річних, інфляційних нарахувань, судових та інших витрат, витрат на адвокатські послуги, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень, що нараховані Кредитором та/або виникли до дати укладення цього Договору та/або можуть бути нараховані, та/або можуть виникнути після дати укладення цього Договору у зв`язку із неналежним виконанням споживачами обов`язків з оплати спожитої теплової енергії та/або комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та є предметом судового розгляду або підтверджені судовими рішеннями, як такі, що підлягають стягненню зі споживачів (а. с. 17 - 21).

Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 204 ЦК України гарантується презумпція правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як визначено у ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як визначено у ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. При цьому, в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Як встановлено у ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскаржуючи договори про відступлення прав вимоги (цесії) № 602-18 від 11.10.2018 року та № 603-18 від 11.10.2018 року, укладені між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», позивач посилається на те, що під час укладання оспорюваних договорів, відповідачі ухилилися від передачі зобов`язань за заборгованостями, тому до нового кредитора перейшли лише права вимога до споживачів.

Натомість, суд критично ставиться до такого твердження позивача, з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Як роз`яснено у п. 8 зазначеної Постанови, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

У постановах Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 926/1172/18, від 28.01.2020 року у справі № 924/1208/18 вказано, що виходячи зі змісту ст. ст. 15, 16 ЦК України, підставою для захисту судом цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання або оспорення. Згідно з вимогами ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок про те, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних, достатніх та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, на підтвердження порушення оспорюваними правочинами прав та законних інтересів позивача остання не надала, як і не довела, що в результаті визнання таких договорів недійсними її права будуть захищені та відновлені.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З наведеною нормою кореспондується і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в позові відмовлено, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення судових витрат, то судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 203, 215, 509, 512, 514, 626 - 628 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274-279, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання договорів про відступлення прав вимоги (цесії) недійсними - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач-1: Публічне акціонерне товариство «Київенерго», пл. Івана Франка, буд. 5, м. Київ, 01001, .

Відповідач-2: Комунальне підприємство виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», вул.. Жилянська, буд. 85/83, м. Київ, 01032, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 21.08.2023 року.

Суддя І.В. Григоренко