Єдиний унікальний номер № 741/753/18
Номер провадження 4-с/741/2/23
УХВАЛА

іменем України

06 березня 2023 року м. Носівка

Суддя Носівського районного суду Чернігівської області Крупина А.О., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , особа, дії якої оскаржуються: Шевченківського відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зацікавлена особа: ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, про накладення штрафу,

УСТАНОВИВ:

01 березня 2023 року до Носівського районного суду Чернігівської області надійшла вказана скарга ОСОБА_1 .

У скарзі скаржник просить визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (3) Полісмака Олександра Олександровича:

- від 08.01.2020 про відкриття виконавчого провадження № 60946423;

- від 19.08.2020 № 60946423 про арешт майна боржника;

- від 19.08.2020 та від 23.09.2022 № 60946423 про арешт коштів боржника;

- від 07.11.2022 № 60946423 про накладання штрафу у розмірі 100431 грн.92 коп.;

- від 08.01.2020 № 60946423 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження на суму 300 грн.;

- від 08.01.2020 № 60946423 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Стягнути з Шевченківського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.

В обѓрунтування скарги ОСОБА_1 указує на те, що до 09 листопада 2022 року йому не було відомо, що у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 741/753/18, виданого 13 вересня 2019 року Носівським районним судом Чернігівської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, оскільки жодного листа або постанови від відповідача на адресу його реєстрації не надходило.

Окремо, посилаючись на п. 14 постанови ВСС «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 7 лютого 2014 року скаржник указує, що при зверненні до суду із скаргою у даній категорії справ судовий збір не сплачується відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Вивчивши скаргу у частині вимог про звільнення від сплати судового збору, дослідивши надані документи, суддя приходить до висновку, що зазначена скарга підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням норм ЦПК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 13 постанови № 6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 7 лютого 2014 року, скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 35 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті ст. 185 ЦПК України. За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI, із змінами (надалі Закон № 3674).

Разом з цим, відповідно до статей 1 та 2 Закону № 3674 за подання скарг до суду на всій території України справляється судовий збір, платниками якого є, зокрема, громадяни України, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Зі змісту статті 5 Закону № 3674 убачається, що до переліку осіб, звільнених від сплати судового збору, громадяни України, які оскаржують дії та рішення державного виконавця щодо винесення оскаржуваних постанов, не включені. Частина 2 ст. 3 Закону № 3674 містить вичерпний перелік заяв, за подання яких судовий збір не справляється, в якому відсутній такий вид звернення як скарга на дії державного виконавця.

При цьому, положеннями ст. 452 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

У постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року (справа №660/612/16-ц), від 13 травня 2019 року (справа № 753/12383/16) роз`яснено, що у розділі VII ЦПК України та Законі України «Про судовий збір» не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС позивачем, який є стягувачем. Таке розуміння існуючого механізму правового регулювання ґрунтується на тому, що виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду, а позивачем уже сплачено судовий збір при зверненні до суду з позовом, або він мав пільги зі сплати такого збору.

Таким чином, оскільки в даному випадку мова йде про правовідносини, які виникли між скаржником (боржником) та державним виконавцем, а не про правовідносини, які склалися між сторонами за рішенням суду в справі № 741/753/18, що виконується, скаржник при зверненні до суду із скаргою, мав сплатити судовий збір за ставкою, як за подання до суду позовної заяви немайнового характеру.

Згідно з ст. 8 Закону № 3674 враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Докази того, що позивач у встановленому законом порядку звільнений від сплати судового збору, а також клопотання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати, у матеріалах даної скарги відсутні.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2684 грн. 00 коп. (стаття 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік").

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою передбачена ставка судового збору відповідно 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається зі змісту прохальної частини скарги, скаржником заявлено майнові вимоги суму 100731 грн. 92 коп. (постанова про накладення штрафу від 07 листопада 2022 року на суму 100431 грн. 92 коп. та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 08 січня 2020 року на суму 300 грн. 00 коп.), а також чотири немайнові вимоги (постанови про відкриття виконавчого провадження; про арешт майна боржника; про арешт коштів боржника; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника).

Тому, в даному випадку, належною сплатою судового збору при поданні до суду скарги за дві вимоги майнового характеру вважається сплата судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп. (100731 грн. 92 коп. х 1 %, але не менше 1073 грн. 60 коп. ) та чотири вимоги немайнового характеру - 4294 грн. 40 коп. (4 х 1073 грн. 60 коп., тобто 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожну вимогу).

Суд зазначає, що обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України, у зв`язку з чим, безпідставне звільнення від його сплати окремих осіб може свідчити про надання одній із сторін незаконної переваги перед іншою.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Креуз проти Польщі" (п. 60) зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260, 448-450 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , особа, дії якої оскаржуються до суду: Шевченківського відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зацікавлена особа: ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, про накладення штрафу - залишити без руху.

Надати скаржникові строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним копії ухвали про залишення скарги без руху.

Роз`яснити скаржнику, що у разі, якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, скарга буде вважатися неподаною та буде повернута скаржникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Анатолій КРУПИНА