Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5165/21 Головуючий у 1-й інст. Маслак В.П.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №296/5165/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 січня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Маслак В.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із вищевказаним позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.11.2007 у розмірі 5314,09 грн та вирішити питання судових витрат.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана заява № б/н від 04.11.2007, після підписання якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, розмір якого було збільшено до 8 000 грн. Від банку на адресу Житомирської державної нотаріальної була надіслана претензія кредитора від 15.06.2020. З отриманої відповіді від 13.08.2020 вбачається, що спадкоємці померлого із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. У позові АТ КБ "ПриватБанк" вказав на те, що спадкоємцем ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , яка постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та ОСОБА_1 . Станом на дату смерті ОСОБА_2 за кредитним договором виникла заборгованість, яка становить 5314,09 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 30 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 . Спадкоємиця ОСОБА_2 мала подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 27.08.2018 по 27.02.2019. У встановлений законом строк відповідач не подала заяву про відмову від прийняття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Інформацію, яка б спростовувала спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суду не надавалась. Вказує, що судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду викладені постанові від 16.05.2018 у справі № 336/3968/16-ц та від 08.08.2018 у справі № 310/145/17, чим суд порушив формування єдиної правозастосовчої практики.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що порушуючи питання про стягнення із відповідача заборгованості за кредитом, позивач не надав доказів фактичного проживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що позбавляє суд можливості дослідити обставини, які підлягають обов`язковому встановленню.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 04.11.2007р., згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого збільшився до 8000,00 грн.

ОСОБА_2 підтвердив власноручним підписом свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 22).

АТ КБ "Приват Банк" зазначає, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг він виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

З копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданої Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 28.08.2018р. вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 69 років(а.с.38).

Позивач на адресу Житомирської державної нотаріальної контори направив претензію № SAMDNS0OTC000325294 від 15.06.2020, у відповідь на яку Банку було повідомлено, що Житомирською державною нотаріальною конторою Житомирської області заведено спадкову справу № 339/2020 до майна ОСОБА_2 , у випадку звернення спадкоємців ОСОБА_2 зміст претензії буде доведено до їх відома (а.с. 40-41).

Відповідно до листа - претензії АТ КБ «Приватбанк» до спадкоємця ОСОБА_1 заборгованість позичальника ОСОБА_2 , станом на дату його смерті, склала 5314,09 грн. (а.с.42).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 04.11.2007, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , заборгованість за договором становить 5314,09 грн. (а.с.8-13).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

За змістом зазначених норм, у разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.

Виходячи із вищенаведеного, спадкоємець ОСОБА_1 мала право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк 6 місяців від дня відкриття спадщини.

Згідно копії паспорту відповідача ОСОБА_1 , з 05 листопада 1996 року відповідач була зареєстрований за тією ж адресою, що і померлий, однак позивачем не було надано належних доказів того, що відповідач постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Як уже зазначено, згідно повідомлення Житомирської державної нотаріальної контори, до майна померлого ОСОБА_2 було заведено спадкову справу, а у випадку звернення спадкоємців зміст претензії буде доведено до їх відома.

Банк направив ОСОБА_1 лист-претензію від 10 грудня 2020 про стягнення боргу зі спадкоємця, вказуючи, що на теперішній час Банку стало відомо, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та просив добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.11.2007.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як правильно зазначено судом першої інстанції - доказів того, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріали справи не містять.

Крім того, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України, кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частин першої, шостої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2019 у справі № 303/1816/17 зазначив, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на те, що у даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач. Вказана обставина, на думку позивача, підтверджується копіями паспортів позичальника (спадкодавця) та відповідача, де місцем реєстрації зазначена одна й та сама адреса. Жодних доказів того, що відповідач мешкав разом із позичальником за адресою своєї реєстрації на момент відкриття спадщини, матеріали справи не містять.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2023 року (справа № 572/1497/22, провадження № 61-12653св22), де зазначено, що «У цьому аспекті судами попередніх інстанцій правильно враховано, що реєстрація місця проживання відповідача за адресою місця проживання позичальниці ОСОБА_2 не є безумовним підтвердженням того, що він є її спадкоємцем та фактично прийняв спадщину після її смерті. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем померлої НОМЕР_2 (за законом чи заповітом), а також, що він постійно проживав за місцем своєї реєстрації на час відкриття спадщини».

Доводи в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду викладені в постанові від 16.05.2018 у справі № 336/3968/16-ц та від 08.08.2018 у справі № 310/145/17 не можуть бути враховані, оскільки обставини у зазначених справах із цією справою не є тотожними і Верховним Судом не висловлено остаточну позицію в частині дослідження обставин прийняття спадщини, а направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 січня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді