Провадження № 22-ц/812/295/23
У Х В А Л А

21 березня 2023 року м. Миколаїв Справа № 483/1220/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Лівшенку О.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про зупинення провадження у цивільній справі, заявлене ОСОБА_3 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , при розгляді апеляційної скарги на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року, ухвалене за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики,-

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2021 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Доводи позову обґрунтовано тим, що 23 жовтня 2019 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики у простій письмовій формі, відповідно до якого він передав у позику відповідачу грошові кошти в розмірі 25 000 дол. США, що еквівалентно 681 000 грн.

У встановлений договором строк відповідач борг не повернув.

15 липня 2019 року між ним та відповідачем був укладений договір позики у простій письмовій формі, відповідно до умов якого він передав у позику відповідачу 25 000 дол. США, що еквівалентно 681 000 грн.

26 липня 2019 року між сторонами було укладено договір позики у простій письмовій формі, відповідно до якого він передав у позику відповідачу грошові кошти в розмірі 35 000 дол. США, що еквівалентно 935 400 грн.

29 серпня 2019 року між тими ж сторонами було укладено договір позики у простій письмовій формі, відповідно до якого він передав у позику відповідачу грошові кошти в розмірі 17 000 дол. США, а саме: 25 серпня 2019 року 2 000 дол. США та 29 серпня 2019 року - 15 000 дол. США, що еквівалентно 463 080 грн.

01 жовтня 2019 року було укладено аналогічний договір позики між тими ж сторонами у простій письмовій формі, відповідно до якого він передав у позику ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 6 000 дол. США, що еквівалентно 163 440 грн.

На підтвердження укладення зазначених договорів позики по кожному з договорів була складена розписка.

Розписки від 15 липня 2019 року, 26 липня 2019 року, 29 серпня 2019 року та від 01 жовтня 2019 року не містять інформації щодо строку виконання зобов`язання.

У зв`язку з цим ним через засоби поштового зв`язку була направлена на адресу ОСОБА_3 письмова вимога від 02 липня 2021 року про повернення грошових коштів в розмірі 83 000 дол. США, переданих позивачем в рамках договорів позики від 15 липня 2019 року, 26 липня 2019 року, 29 серпня 2019 року, 01 жовтня 2019 року.

Однак вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та до теперішнього часу кошти не повернуті.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь кошти отримані ним за вказаними договорами позики у загальному розмірі 2 805 720 грн.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 68 000 доларів США.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 11 804 грн в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач позичив відповідачеві грошові кошти за чотирьома договорами позики у розмірі 68 000 доларів США, про що останній написав письмові розписки. Проте в обумовлений у розписці строк та на вимогу позикодавця грошові кошти не повернув, у результаті чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у визначеній сторонами валюті.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

13 березня 2023 року через канцелярію апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_3 , в інтересах якого діяв представник ОСОБА_2 , про зупинення провадження у справі з огляду на те, що у провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебувають цивільні справи №№ 490/78/22, 490/57/22, 490/79/22 та 490/59/22, де за позовними вимогами ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики оспорюється дійсність договорів позики від 15 липня, 29 серпня, 01 жовтня та 23 жовтня 2019 року, на підставі яких ухвалене оскаржене судове рішення про стягнення боргу з ОСОБА_3 . З огляду на такі обставини, заявник вважає за необхідне зупинити провадження у цій справі до розгляду Центральним районним судом м. Миколаєва зазначених цивільних справ та набранням законної сили рішень у цих справах, тобто з підстав, передбачених пунктом 6 частини 1 статті 251 ЦПК України.

Заслухавши думку представника позивача, який заперечував проти задоволення клопотання, апеляційний суд дійшов висновку, що заявлене ОСОБА_3 клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Право на ефективний судовий захист закріплено у статті другій Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі -Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, з наведеного вбачається, що судові процедури повинні бути справедливими.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункт 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

В заявленому клопотанні відповідач виходив з того, що розгляд цієї справи про стягнення заборгованості за договорами позики об`єктивно неможливий до вирішення цивільних справ №№ 490/78/22, 490/57/22, 490/79/22 та 490/59/22, в яких заявлено позови щодо недійсності договорів позики. Тобто, заявник вважав, що існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення інших справ.

Положеннями частини 1 статті 251 ЦПК України передбачено ряд підстав для зупинення провадження, який є вичерпним.

Так, зокрема, пунктом 6 частини 1 вищевказаної норми права передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, -до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року викладено висновок про те, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. В справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності звільнення з роботи позивача. Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України не вказав конкретну іншу справу та обставину, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому суди взагалі не аналізували та не встановлювали у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі».

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми позики дозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В заявленому клопотанні та в судовому засіданні представник відповідача не навів доводів щодо неможливості встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів, неможливість здійснення апеляційним судом перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції відповідно до викладених у ньому висновків.

Сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення в іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справ №№ 490/78/22, 490/57/22, 490/79/22 та 490/59/22, апеляційний суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті справи № 483/1220/21.

При цьому, колегія суддів виходячи з аналізу заявленого клопотаня зазначає, що відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, як свідчать матеріали справи, що розглядається, предметом спору є матеріально-правова вимога ОСОБА_4 , який звернувся до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, що виникла в результаті неналежного виконання умов договорів позики.

Предметом позову у справі №№ 490/78/22, 490/57/22, 490/79/22 та 490/59/22, які розглядає Центральний районний суд м. Миколаєва, є вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про визнання недійсним договорів позики.

Зважаючи на викладене, посилання заявника на те, що у справах№№ 490/78/22, 490/57/22, 490/79/22 та 490/59/22 оспорюється факт дійсності договорів позики, не свідчить про неможливість розгляду цієї справи, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, визначену приписами статті 204 ЦК України.

Відповідно до статті 367 ЦПК України обов`язком суду апеляційної інстанції є перевірка законності та обґрунтованості прийнятого місцевим судом рішення у справі, тоді як наслідки подальшого визнання недійсним договорів позики визначені ЦК України.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року в справі № 910/3980/16.

Необхідно зауважити, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі № 910/5425/18 та від 20червня 2019 року в справі № 910/12694/18.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовими рішеннями у цивільних справах №№ 490/78/22, 490/57/22, 490/79/22 та 490/59/22 за позовами ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними правочинів.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що заявлене клопотання про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає.

Керуючись пунктом 6 частини 1 статті 251, статтею 381 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст ухвали складено 21 березня 2023 року.