Провадження 2/127/1364/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2023 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Мельник В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в:

позов зареєстрований судом 30.05.2022 року і мотивований тим, що позивач був прийнятий на роботу в Приватне акціонерне товариство «Полтавський турбомеханічний завод» з 01.12.2021 року на посаду заступника директора з удосконалення та розвитку виробництва, головного технолога відповідно до наказу (розпорядження) відповідача № ПТ2163 від 30.11.2021 року.

Відповідно до наказу про прийняття на роботу, позивачу був встановлений оклад (тарифна ставка) в розмірі 6 500 грн. та надбавка у розмірі коефіцієнта 3,62. Із вказаним наказом позивач ознайомився 30.11.2021 року.

Наказом (розпорядженням) відповідача від 09.02.2022 року № 57/НД «Про оплату праці працівників» з 01.01.2022 року коефіцієнт надбавки до зарплати позивача був збільшений до 4,38.

Відповідно до структури заробітної плати коефіцієнт застосування надбавки до окладу належить до видів додаткової заробітної плати, яка мала сплачуватись позивачу регулярно, разом з основною заробітною платою.

Наказом відповідача № ПТ 0000034 від 24.02.2022 року позивача було звільнено з займаної посади з 24.02.2022 року. З наказом про звільнення позивач ознайомлений 24.02.2022 року, йому було видано трудову книжку. На дату звільнення роботодавець мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі.

Крім того, вважає, що відповідачем неправильно здійснений розрахунок заробітної плати.

Так, його зарплата за грудень 2021 року мала б складати 23 595 грн. (6 500 ? 3,63). Зарплата за січень 2022 року мала б складати 28 470 грн. (6 500 грн. ? 4,38), зарплата за лютий 2022 року (за відпрацьованих 18 робочих днів) мала б становити 25 623 грн. (1 423,50 грн. за 1 день ? 18 днів = 25 623 грн.).

Таким чином, за період з 01.12.2021 року по 24.02.2022 року відповідач мав би заплатити позивачу зарплату в загальній сумі 77 688 грн., а із врахуванням зборів та обов`язкових платежів (19,5%) - 62 538,84 грн., але за цей період відповідач виплатив позивачеві лише 25 646,03 грн. заробітної плати та 400,00 грн. компенсацій відрядних витрат. Таким чином, станом на 30.05.2022 року заборгованість по заробітній платі становила 36 892,81 грн.

Після звернення до суду з позовом відповідач частково погасив борг і 14.11.2022 року позивач уточнив позовні вимоги (а.с. 130-133).

Так, після звільнення на банківський рахунок позивач отримував зарплату 23.06.2022 року в сумі 16 835,65 грн. та 30.06.2022 року в сумі 8 707,05 грн. (після відрахування із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів), тому заборгованість по зарплаті становить 11 327,01 грн. (із врахуванням податків та інших обов`язкових платежів) (62 538,84 грн. 25 646,03 грн. 16 835,65 грн. 8 707,05 грн. = 11 327,01 грн.).

Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП України роботодавець зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 24.02.2022 року до 30.05.2022 року (95 днів) в сумі 117 765,80 грн. (95 ? 1239,64 грн. середньоденна заробітна плата = 117 765,80 грн.).

Уточнюючи вимоги (а.с. 52-54, 130-133), ОСОБА_1 просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» на його користь: 11 327, 01 грн. - заборгованість по заробітній платі (з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів); 117 765, 80 грн. - середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.02.2022 року по 30.05.2022 року; 20 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 17.06.2022 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 22.09.2022 витребувані докази.

В судовому засіданні представники позивача адвокати Федик Ю.Ю., Рябов Д.С. позов, уточнені заяви, відповідь на відзив підтримали, просили вимоги ОСОБА_1 задоволити повністю. Наголосили, що при прийняті на роботу позивачу був встановлений коефіцієнт надбавки в розмірі 3,62, а з 01.01.2022 року окремим наказом 4,38 і дана надбавка входить в структуру заробітної плати, виплачується регулярно, є законодавчо гарантованою. Відповідач умисно називає надбавку премією з метою уникнення виплат. Також є безпідставним твердження відповідача про допущення описки в наказі про прийняття на роботу. Оригінал наказу № 57/МД від 09.02.2022 року про встановлення нового коефіцієнту в розмірі 4,38 зберігається у відповідача. Підтримали розрахунки по заробітній платі і по середньому заробітку, що викладені в письмових заявах, заперечили щодо залучення спеціаліста для здійснення бухгалтерських розрахунків. Також заперечили щодо зменшення суми середнього заробітку і просили врахувати, що заборгованість по зарплаті виникла ще до введення воєнного стану в Україні і відповідач не довів наявність непереборної сили, що вплинуло на неможливість вчасного розрахунку.

Позивач ОСОБА_1 підтримав позов і просив повністю його вимоги задоволити. Додатково повідомив, що при прийнятті на роботу були обговорені умови про виплату окладу 6500 грн. та обов`язкової щомісячної надбавки з коефіцієнтом 3,62, а з січня 2022 року - 4,38, оскільки за інших умов він би не прийняв пропозицію від роботодавця. У наказі від 30.11.2021 року премія взагалі не встановлена, тому заперечення відповідача вважає безпідставними.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, підтримав відзив на позов, приєднаний до справи (а.с. 98-105). Суду пояснив, що наказом від 30.11.2021 року позивача було прийнято на роботу на посаду заступника директора з удосконалення та розвитку виробництва, головного технолога ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод». Згідно наказу, позивачу встановлено премію з коефіцієнтом 3,62, що розраховується у відповідності до виконаної роботи та згідно Положення про преміювання, що діє в товаристві. Оригіналу наказу від 09.02.2022 року про встановлення коефіцієнту 4,38 взагалі немає в АТ, а позивач не довів правомірність застосування вказаного коефіцієнту при розрахунку позовних вимог. Заробітна плата разом із преміями нарахована і виплачена відповідно до розрахункових листів. Станом на 24.02.2022 року був борг в сумі 25 565,70 грн., але він повністю погашений в червні 2022 року. Заперечив щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і просив звільнити від відповідальності за несвоєчасно виплачену зарплату на підставі Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки борг по зарплаті виник в зв`язку з введенням воєнного стану, проведенням бойових дій на території України, фактичним зупиненням нормальної господарської діяльності товариства.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що наказом (розпорядженням) № ПТМ2163 від 30.11.2021 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 01.12.2021 року до Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» заступником директора з удосконалення розвитку виробництва, головним технологом. Місце роботи основне, тривалість робочого тижня 40 год. Оклад 6 500 грн. надбавка к. 3,62. Наказом також передбачено, що фактичний розмір премії розраховувати у відповідності до виконаної роботи згідно «Положення про преміювання», що діє на підприємстві (а.с. 17, 106). З умовами роботи ОСОБА_1 погодився, з правилами внутрішнього трудового розпорядку та умовами колективного договору ознайомлений та погодився (а.с. 18).

Колективним договором Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» на 2020 2022 роки, схваленим загальними зборами колективу працівників протокол № 1 від 06.01.2020 року, передбачено: оплата праці працівників підприємства перебуває в прямій залежності від результатів праці кожного працівника та колективу в цілому. Адміністрація проводить оплату праці працівників відповідно до ЗУ «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення, КЗпП України, «Положення про оплату праці» АТ «Полтавський турбомеханічний завод», що затверджується наказом по підприємству за узгодженням з профспілковим комітетом та інших нормативних документів, що стосуються оплати праці. На підприємстві діють форми та системи оплати праці, встановлені «Положенням про оплату праці АТ «Полтавський турбомеханічний завод», що затверджується наказом по підприємству за узгодженням з профспілковим комітетом. Заробітна плата складається з основної та додаткової, доплат, надбавок, гарантійних та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата є обов`язковою винагородою працівнику за виконану ним роботу відповідно до посадових обов`язків і встановлюється у вигляді тарифних ставок (посадових окладів) згідно штатного розкладу і не може бути менше встановленого законодавством України мінімального розміру. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю вище встановлених норм за трудові успіхи, особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством та Положенням про оплату праці АТ «Полтавський турбомеханічний завод», що затверджується наказом по підприємству за узгодженням з профспілковим комітетом. За сумлінне виконання своїх трудових обов`язків, високі досягнення в праці, виконання особливо важливої роботи та інші виробничі показники працівникам виплачуються премії до посадового окладу, тарифної сітки відповідно до Положення про оплату праці АТ «Полтавський турбомеханічний завод», що затверджується наказом по підприємству за узгодженням з профспілковим комітетом. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в сторону погіршення підприємство зобов`язане повідомити працівника не пізніше ніж за 2 місяці до їх введення або зміни.

Наказом АТ «Полтавський турбомеханічний завод» від 09.02.2022 року № 57/МД «Про оплату праці працівників», з метою забезпечення організації діяльності підприємства та здійснення заходів щодо мотивації оплати праці працівників з 01.01.2022 року встановлено працівнику підприємства заступнику директора з удосконалення та розвитку виробництва ОСОБА_1 індивідуальний коефіцієнт посади 4,38 (а.с. 19).

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо наявності такого наказу в ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод», разом з тим, доказів в підтвердження заперечень не надав і у відзиві про це не зазначив.

Наказом (розпорядженням) № ПТМ00000034 від 24.02.2022 року ОСОБА_1 - заступника директора з удосконалення розвитку виробництва, головного технолога Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» звільнено на підставі його заяви, за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. Бухгалтерії наказано провести виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку 6 календарних днів за період роботи з 01.12.2021 року по 24.02.2022 року. З наказом про звільнення позивач ознайомлений 24.02.2022 року, копію наказу отримав (а.с. 20).

Згідно довідки від 12.10.2022 року станом на день звільнення заборгованість з виплати заробітної плати становила 25 565,70 грн. (а.с. 111).

Станом на 30.05.2022 року (день звернення до суду з позовом), борг по заробітній платі не виплачений.

Згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», від Приватного акціонерного підприємства «Полтавський турбомеханічний завод» надходили кошти: 23.06.2022 року зарплата 16 858,65 грн. та 8 707, 05 грн. (а.с. 135). Всього на суму 25 565,70 грн. розрахунок проведений в червні 2022 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що роботодавцем невірно обрахована заробітна плата за весь період роботи в ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» і сума невиплаченої зарплати становить 11 327,01 грн., крім того, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 117 765,80 грн.

Між сторонами виникли трудові правовідносини з приводу оплати праці, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» (далі Закон) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону визначено, що основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ст. 15 Закону конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (ст. 22 Закону). Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни ст. 29 Закону).

Відповідні положення також визначені главою VII Кодексу законів про працю України.

Строки виплати заробітної плати встановлені ст. 115 КЗпП України. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

В судовому засіданні було встановлено, що заробітна плата ОСОБА_1 складалась із окладу 6 500 грн. і надбавки із застосуванням індивідуального коефіцієнту 3,62, а з січня 2022 року 4,38, що відповідає структурі заробітної плати (основна і додаткова).

Саме такі умови трудового договору були визначені наказом про прийняття на роботу від 30.11.2021 року (а.с. 106). і наказом про оплату праці працівників від 09.03.2022 року (а.с. 19).

В даних документах, крім посадового окладу, була встановлена індивідуальна надбавка із визначеним коефіцієнтом 3,62 і 4,38 відповідно, що є додатковою заробітною платою в розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», яка підлягає щомісячній виплаті і входить до структури заробітної плати.

Твердження представника відповідача, що такі виплати в січні, лютому 2022 року були заохочувальними (премією) і нараховувались відповідно до Положення про преміювання працівників, є безпідставним і необґрунтованим, оскільки відповідачем взагалі не надано до матеріалів справи вказане Положення, а також не надані докази розрахунку відповідної премії ОСОБА_1 .

Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець не повідомляв ОСОБА_1 в установлений строк (не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни).

Посилання представника відповідача на описку в наказі про прийняття на роботу і напису «к.3,62» в графі надбавка, а також на відсутність в товаристві наказу від 09.02.2022 року про встановлення коефіцієнту 4,38 також суд вважає безпідставним, оскільки таке твердження не ґрунтується на доказах та суперечить матеріалам справи.

Зокрема, в розрахункових листах за грудень 2021 року і січень 2022 року зазначено про нарахування індивідуального коефіцієнта, дана виплата є систематичною, відповідає наказу про прийняття на роботу в частині встановлення саме надбавки, а не премії.

Разом з тим, аналізуючи розрахункові листи за грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, суд встановив, що нарахування заробітної плати ОСОБА_1 проведене не в повному обсязі.

Також суд не може погодитись із розрахунком заробітної плати, що наведений представниками в позовній заяві та заявах про уточнення вимог, оскільки представниками не врахована кількість відпрацьованих днів за кожен місяць, а також не враховано, що заробітна плата складається і з погодинної оплати за посадовим окладом та із надбавки.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечили щодо залучення спеціаліста (бухгалтера), тому при вирішенні спору суд наводить власний розрахунок керуючись доказами, що надані сторонами.

Так, відповідно до розрахункового листа, в грудні 2021 року за 21 відпрацьований день, виходячи із окладу 6500 грн., позивачу нарахована заробітна плата: погодинна оплата за посадовим окладом 6 201,15 грн., надбавка (3,62) 22 448,16 грн. (6 201,15 ? 3,62 = 22 448,16), що разом складає 28 649,21 грн., а також відрядження - 310,48 грн., а всього 28 959,79 грн. (а.с. 108).

Такий розрахунок суд вважає обґрунтованим і таким, що відповідає встановленим обставинам та Закону України «Про оплату праці».

Проте, вже в січні 2022 року роботодавцем за 18 відпрацьованих днів, виходячи з окладу 6 510 грн. позивачу нарахована заробітна плата: погодинна оплата за посадовим окладом 6 165,10 грн., надбавка (3,62) 17,826,70 грн., а також відрядження - 1 380,72 грн., а всього 25 372,52 грн., що не відповідає ні математичному підрахунку порівняно із груднем 2021 року, ні наказу про встановлення надбавки (коефіцієнта) 4,38, ні уточнюючій довідці від 01.03.2023 року № 12/16-000491.

Враховуючи ці обставини, суд наводить наступний розрахунок: погодинна оплата за посадовим окладом 6 201,15 грн., надбавка (4,38) 27 161,03 грн. (6 201,15 ? 4,38 = 27 161,03), що разом складає 31 981,46 грн., а також відрядження 1380,72 грн., а всього 33 362,18 грн.

Таким чином, за січень 2022 року роботодавцем не донарахована заробітна плата в розмірі 7 989,66 грн. (33 362,18 грн. 25 372,52 грн. = 7 989,66 грн.).

Аналогічний підрахунок за лютий 2022 року.

Так, в лютому 2022 року роботодавцем за 18 відпрацьованих днів, виходячи з окладу 6 510 грн. позивачу нарахована заробітна плата: погодинна оплата за посадовим окладом 5 859 грн. і компенсація за невикористану відпустку 5 525,34 грн., а всього 11 384,34 грн., що також не відповідає ні математичному підрахунку порівняно із груднем 2021 року, ні наказу про встановлення надбавки (коефіцієнта) 4,38, ні уточнюючій довідці від 01.03.2023 року № 12/16-000491.

Враховуючи ці обставини, суд наводить наступний розрахунок: погодинна оплата за посадовим окладом 6 165,10 грн., надбавка (4,38) 27 003,13 грн. (6 165,10 ? 4,38 = 27003,13), що разом складає 33 168,23 грн., а також компенсація за невикористану відпустку 5 525,34 грн., а всього 38 693,57 грн.

Таким чином, за лютий 2022 року роботодавцем не донарахована заробітна плата в розмірі 27 309,23 грн. (38 693,57 грн. 11 384,34 грн. = 27 309,23 грн.).

Всього за січень і лютий 2022 року роботодавець не донарахував і не виплатив заробітну плату позивачу ОСОБА_1 в розмірі 35 298,89 грн. (7 989,66 грн. + 27 309,23 грн. = 35 298,89 грн.). Дана сума визначена без утримання податків та обов`язкових платежів.

Таким чином, трудові права позивача порушені і підлягають захисту, разом з тим, враховуючи вимоги ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та межі заявлених позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» на користь ОСОБА_1 заробітну плату в сумі 11 327,01 грн. в межах заявлених позовних вимог. Сума визначена без урахування податків та обов`язкових платежів).

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач посилався на ст. 117 КУпАП і визначив, що його середньоденна заробітна плата становить 1239,64 грн., а за період з 24.02.2022 року до 30.05.2022 року (95 днів) сума середнього заробітку 117 765,80 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженими постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100.

Як зазначено в Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Виплати нараховуються шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на кількість робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - на кількість календарних днів за цей період.

Дохід ОСОБА_1 за два календарні місяці роботи, що передували звільненню (без оплати відряджень, які не враховуються при обчисленні середнього заробітку) за грудень 2021 року становить 28 649,21 грн., а за січень 2022 року 31 981,46 грн., всього 60 630,67 грн.

Кількість відпрацьованих днів у грудні 2021 року 21 день, у січні 18 днів, всього 39 днів.

Тому середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1554,63 грн. (60 630,67 грн. ? 39 днів = 1 554,63 грн.).

Період, за який позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 24.02.2022 року до 30.05.2022 року (67 календарних днів), тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 104 160,21 грн. (1554,63 грн. ? 67 = 104 160,21 грн.).

Дана сума підлягає частковому стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Суд враховує, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбачений статтею 117 КЗпП України.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16, та зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Крім того, суд приймає до уваги, що відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період в Україні настав з 17.03.2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 N 303/2014 «Про часткову мобілізацію», продовжений Указом Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» та Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».

Згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан з 05.30 год. 24.02.2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався, останній раз 19.02.2023 року на 90 діб.

Особливий період в Україні станом на день розгляду справи не припинений.

Пунктом 2 глави ХІХ Прикінцеві положення КЗпП України визначено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

В судовому засіданні представник відповідача не довів, що внаслідок ведення бойових дій діяльність ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» була припинена. Заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 виникла ще до введення воєнного стану в Україні, тому мала б бути виплачена при звільненні відповідно до ст. 116 КЗпП України, Закону «Про оплату праці».

Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року, яким засвідчені обставини непереборної сили, не є достатнім і допустимим доказом настання для ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» форс-мажорних обставин для доказування причин невиконання зобов`язання з виплати заробітної плати.

Суд, приймаючи до уваги висновки ВП ВС у справі №761/9584/15-ц та з урахуванням зазначених вище обставин і норм закону, беручи до уваги, що розмір середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні значно перевищує заборгованість по заробітній платі, та зважаючи на позицію відповідача при розгляді справи щодо наявності підстав для відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні до розміру 36 892,71 грн. (11 327,01 грн. заробітна плата, стягнута за рішенням суду + 25 565,70 грн. заборгованість по заробітній платі на момент звільнення = 36 892,71 грн.).

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.ст. 141, 137, 138 ЦПК України.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 1 177,65 грн. (а.с. 46), тому з урахуванням частково задоволених вимог (37,35%) з відповідача на користь позивача слід стягнути 439,85 грн. судового збору.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав договір від 03.05.2022 року, укладений із адвокатами Хейнісом О.Г., Федик Ю.Ю., Стягайлом О.П. (а.с. 30-33), додаткову угоду № 1 від 23.05.2022 року, якою визначено розмір гонорару 20 000 грн. (а.с. 34-35), а також надав квитанції від 23.05.2022 та від 25.05.2022 року (а.с. 36, 37) про оплату послуг адвокатів на суму 20 000 грн.

Враховуючи складність справи та виконану адвокатами роботу, час, витрачений адвокатами на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг, ціну позову і значення справи для сторін, а також те, що позов задоволений частково, суд вважає необхідним відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Керуючись Законами України «Про оплату праці», «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 11 327 (одинадцять тисяч триста двадцять сім) грн. 01 коп. (без урахування податків та обов`язкових платежів), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 36 892 (тридцять шість тисяч вісімсот дев`яносто дві) грн. 71 коп. (без урахування податків та обов`язкових платежів), судовий збір в сумі 439 (чотириста тридцять дев`ять) грн. 85 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Полтавський турбомеханічний завод», , м. Полтава, вул. Зіньківська, 6

Повне судове рішення складене 13 березня 2023 року.

Суддя: