Провадження №22-ц/824/2301/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначила, що 20.01.2001 року сторони зареєстрували шлюб, про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) було зроблено відповідний актовий запис №36, про що видано свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 .

Сторони мають спільних дітей, на час подання позову неповнолітньою дитиною була ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказує, що життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, обов`язки з сімейного господарства. Подальше спільне проживання сторін і збереження їх шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, примирення між подружжям є неможливим.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року позов задоволено, шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що 20 січня 2001 року зроблено відповідний актовий запис за № 36, - розірвано, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

31.01.2023 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу та заява про розгляд справи без її участі.

13.02.2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення слухання справи та зобов`язання позивача.

В обґрунтування вищевказаної заяви ОСОБА_1 зазначав про те, що він перебуває за межами міста Києва у зв`язку із службовим відрядженням. В той же час жодного належного підтвердження даних обставин апелянт до суду не представив, відтак такі посилання залишилися недоведеними і не можуть бути прийняті судом.

Також в клопотання ОСОБА_1 зазначав про те, що отримав відзив на апеляційну скаргу не через суд або засобами поштового зв`язку, а безпосередньо від відповідача на електронну адресу без підписання такого відзиву ЕЦП.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апелянта стосовно того, що направлення електронних документів засобами електронного зв`язку однією стороною по справі іншій стороні або до суду потребує підписання такого документа ЕЦП. В той же час, подання відзиву на апеляційну скаргу є правом учасника справи, а не його обов`язком, і відсутність належного подання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги та перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції встановив наступне:

20.01.2001 року сторони зареєстрували шлюб, про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) було зроблено відповідний актовий запис №36, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 .

Сторони мають спільних дітей, на час подання позову неповнолітньою дитиною була ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Основним доводом апелянта проти ухваленого по даній справі рішення було твердження про те, що процесуальні документи, а також повідомлення про дату, час та місце розгляду справи направлялися судом першої інстанції за місцем його реєстрації. На думку ОСОБА_1 такі повідомлення мали б бути здійснені виключного в системі «Електронний суд», в яку мала бути внесена вказана справа в електронному вигляді.

Дані твердження апелянта не можуть бути прийняті колегією суддів апеляційного суду в якості підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції листом Вих. №36076/22-Вих/Р-62 від 12.08.2022 року було направлено запит до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА для отримання відомостей щодо ОСОБА_1 .

14.09.2022 року Шевченківським районним судом міста Києва були отримані відомості, щодо місця проживання ОСОБА_1 . Саме за вказаною у відповіді адресою судом першої інстанції і направлялися копія позовної заяви, процесуальні документи, судові повістки, що повністю відповідає вимогам ЦПК України. При цьому апелянт в повній мірі був ознайомлений як із матеріалами справи, так і з фактом розгляду справи, оскільки направляв до суду відзив на позовну заяву та численні заяви.

Висловлюючи вимогу про перенесення матеріалів справи в повному обсязі в електронний вигляд, відповідач в судові засідання не з`являвся, належне обґрунтування неможливості явки до суду через об`єктивні перешкоди не повідомляв, чим фактично ставив питання своєї явки і участі у розгляді справи в залежність від задоволення його клопотання про «електронізацію» справи в цілому.

При цьому апелянт, трактуючи положенням ЦПК України, не звернув увагу на Перехідні положення зазначеного кодексу, відповідно до яких створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи здійснюються поетапно, відповідно до факту введення функцій окремих її підсистем (модулів).

Як зазначено в ч.1 та 2 ст. 14 ЦПК України, у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в день надходження документів.

У газеті «Голос України» (№ 42 (7048) від 1 березня 2019 року) опубліковано повідомлення Державної судової адміністрації України, згідно з яким відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 28 лютого 2019 року № 624/0/15-19 та враховуючи результати обговорення з судами, іншими органами та установами системи правосуддя питання необхідності відтермінування початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Державна судова адміністрація України повідомила про відкликання оголошення, опублікованого в газеті «Голос України» (№ 229 (6984) від 1 грудня 2018 року) про початок її роботи.

Наказом Державної судової адміністрації № 247 від 01.06.2020р. було запроваджено з 1 червня 2020 року в дослідну експлуатацію підсистеми «Електронний суд» та «Електронний кабінет» у всіх місцевих та апеляційних судах України (крім Київського апеляційного суду).

Згідно п.п. 15.1 п.п. 15 п. 1 розділу ХІІ «Перехідні Положення» ЦПК України до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи такі дії вчиняються в такому порядку: подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи здійснюються поетапно (абзац двадцять перший підпункту 15 пункту 1 розділу XIII ЦПК України)

Окремі підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи починають функціонувати через 30 днів з дня опублікування Вищою радою правосуддя у газеті «Голос України"» та на веб-порталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Про початок функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у складі всіх необхідних для її повного функціонування підсистем (модулів) Вища рада правосуддя публікує оголошення у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади України (абзац двадцять другий підпункту 15 пункту 1 розділу XIII ЦПК України)

Рішенням Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 17 серпня 2021року № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС).

У газеті «Голос України» від 4 вересня 2021 № 168 (7668) ВРП опубліковано оголошення про порядок функціонування підсистем (модулів) ЄСІТС «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистем відеоконференцзв`язку.

Згідно п. 61 розділу ІV «Перехідні положення» Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, до забезпечення початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи розглядаються (формуються та зберігаються) в паперовій формі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, роздруковуються за наявності такої можливості в суді та приєднуються до матеріалів паперової справи.

На даний час не всі передбачені законом модулі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи введенні в експлуатацію. Зокрема це стосується й підсистеми, яка передбачає повну електронізацію матеріалів справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що як вбачається із матеріалів справи, позиція апелянта щодо явки у судові засідання та інформування про судовий розгляд була пов`язана не з фактичною необізнаністю про хід розгляду справи та про судові засідання, про які апелянт фактично знав і не заперечує цього, а з принциповою позицією щодо неучасті безпосередньо у розгляді справи до отримання електронного варіанту справи, що, як зазначалося вище, не відповідає вимогам процесуального закону.

Наступним доводом апелянта було його твердження про незадоволення судом першої інстанції відводів, які він обґрунтовував незадоволенням його клопотань, насамперед щодо електронізації справи та відкладення розгляду справи у зв`язку з цим.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає такі доводи апелянта. З матеріалів справи вбачається, що заявлені відповідачем відводи були розглянуті судом першої інстанції. Доводам відповідача була надана належна правова оцінка, на підставі якої суд прийшов до висновку про відхилення заяв про відвід. З такою оцінкою суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, вважаючи, що вона належна та обґрунтована. Оцінка ж доводів апелянта щодо необхідності відкладення слухання справи до повної електронізації справи вже була надана вище.

Велика частина доводів апеляційної скарги стосується неналежності поданої позивачем відповіді на відзив на позовну заяву у зв`язку з направленням копії такої відповіді безпосередньо відповідачу на електрону адресу без підписання ЕЦП.

Пунктами 12, 32 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» передбачено, що електронний підпис - це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; підписувач - фізична особа, яка створює електронний підпис.

Частиною першою, другою статті 6, частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Згідно з пунктами 14, 16 пункту 1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, електронний документ - це оригінал електронного документу з обов`язковими реквізитами, що надають йому юридичної сили, в тому числі з електронним цифровим підписом автора. Електронний цифровий підпис - це електронний цифровий підпис в форматі, що забезпечує можливість встановлення дійсності підпису у довгостроковому періоді (після закінчення строку чинності сертифіката), визначеному відповідно до вимог законодавства. Електронний цифровий підпис використовується в автоматизованій системі документообігу суду для підписання та погодження (візування) інформаційних ресурсів в цілому або фіксування певних дій з ними (внесення зауважень, пропозицій, погодження частини тексту тощо).

Згідно ч. 4 ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами апелянта щодо неможливості врахування при вирішенні справи відповіді на відзив на позовну заяву у зв`язку з порушенням процедури його подання. За таких умов, дослідження заперечень апелянта на конкретні частини відповіді на відзив на позовну заяву не потребується, оскільки апеляційний суд відхиляє такий документ в цілому. В той же час дана обставина не має принципового значення для вирішення справи, оскільки подання відповіді на відзив є лише правом сторони, а відсутність такого доказу не перешкоджає розгляду справи в ході якої суд має оцінувати обставини справи по суті спору.

Не може погодитись апеляційний суд і з доводами апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення у зв`язку з ненаданням судом сторонам строку на примирення.

Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст.. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

В ході розгляду справи позивач як в позовній заяві, так і в судовому засіданні категорично заперечувала будь-яку можливість примирення сторін, відтак відкладення вирішення справи з метою примирення сторін, щодо якого однин з членів подружжя категорично заперечував, фактично було б примушуванням одного з них до продовження шлюбних відносин проти його волі, що не відповідає моральним засадам суспільства. За таких умов, дії суду першої інстанції апеляційний суд вважає обґрунтованими.

В якості ще одного доводу незаконності з його точки зору оскаржуваного рішення апелянт посилається на положення ч. 2 ст. 110 СК України, щодо неможливості розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, тоді як у апелянта є сумніви щодо того, що його дружина не перебуває в стані вагітності.

Дані доводи апелянта також не можуть бути прийняті судом з огляду на те, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а твердження апелянта в цій частині ґрунтуються лише на його припущеннях, жодним чином не підтверджених.

Крім того, судовому захисту підлягають лише порушені права особи, яка звертається до суду (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Положення ч. 2 ст. 110 СК України направлені на захист інтересів саме жінки, і встановлюють неможливість ініціювання розірвання шлюбу протягом її вагітності або одного року після народження дитини. За таких умов, апелянт не є тією особою, яка підпадає під захист вищевказаною нормою.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько