РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року

м. Рівне

Справа № 571/160/19

Провадження № 22-ц/4815/312/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Боймиструка С. В.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2022 року у складі судді Комзюк А. Ф., ухвалене в смт. Рокитне Рівненської області о 16 годині 01 хвилин, повний текст рішення складено 18 лютого 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що із 31 серпня 1996 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 13.09.2018 року розірваний. Після розірвання шлюбу, відповідно до ст.69 СК України у них виникло право на поділ спільного майна, набутого за час шлюбу. За період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у 2003 році ними за спільні кошти був придбаний об`єкт нерухомості садибний (індивідуальний) житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , вартість якого становила 15 750 гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 06.08.2003, посвідченим державним нотаріусом Рокитнівської державної нотаріальної контори Рівненської області Вітічак А.М. та зареєстрованим в реєстрі за №1638. Даний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Просила суд: 1) здійснити поділ спільного сумісного майна між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , набутого за час шлюбу та визнати за нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину садибного (індивідуального) житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 108.4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до технічного паспорту, з визначенням кожному із колишнього подружжя частин в натурі; 2) призначити по справі судову будівельно-технічну експертизу, щодо визначення вартості спірного майна та варіанту поділу садибного (індивідуального) житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 108.4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням поділу в рівних частинах; 3) стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2022 року вкзаний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 108,4 кв.м., житловою площею 51,3 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_1 . Проведено поділ житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 за варіантом №2 висновку експерта №EУ-21/20 від 30.10.2020. Виділено позивачу ОСОБА_1 частину житлового будинку, виділену на рис.2 висновку експерта зеленим кольором (співвласник ІІ) до якої входять приміщення:1-1 - коридор площею 9,5 кв.м.; 1-2 - котельня площею 8,2 кв.м.;1-3 - коридор площею 11,4 кв.м.;1-4 - туалет площею 2,5 кв.м.; 1-5 - ванна площею 3,6 кв.м.;1 -6 житлова, площею 11,0 кв.м.; 1-9 коридор, площею 4,3 кв.м., а також надвірні будівлі і споруди: колодязь (Б), що становить 47,3 %. Виділено відповідачу ОСОБА_2 частину житлового будинку, виділену на рис.2 висновку експерта синім кольором (співвласник І) до якої входять приміщення: 1-7 - житлова площа 26,2 кв.м.;1-8 - житлова площа 14,1 кв.м.; 1-10 - кухня, площею 17,6 кв.м., що становить 52,7%. Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 108,4 кв.м, житловою площею 51,3 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_1 . Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 компенсацію за відхилення від ідеальних часток в сумі 21 438 гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 970 гривень 00 копійок.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченою законом презумпцією рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, а також відсутністю доказів наявності підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, передбачених ч. 2, 3 ст. 70 СК України, у зв`язку з чим суд визнав за позивачем і відповідачем право власності за кожним на 1/2 частину спірного житлового будинку.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що місцевий суд при ухваленні рішення припустився порушення процесуальних норм, фактично прийнявши заяву про зміну позовних вимог. Посилається на практику Верховного Суду, який в таких випадках рекомендує розцінювати такі заяви вимог як подання ще одного (іншого) позову; як заяву про збільшення або зменшення позовних вимог; як заяву про зміну позовних вимог; як заяву про об`єднання позовних вимог. Додає, що в усіх випадках подання такої заяви тягне за собою процесуальні наслідки, а відмова у прийнятті заяви оскаржується в апеляційному порядку. Звертає увагу на те, що судам належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Заперечує право позивачки на спірний будинок як спільну сумісну власність подружжя та доводить, що будинок був придбаний за його особисті кошти, а позивачка йог самовільно залишила. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 1996 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 13.09.2018 року.

В період шлюбу сторонами 06 серпня 2003 року придбано спірний житловий будинок: згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного в смт.Рокитне 06 серпня 2003 року, ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Будинок цегляний, житловою площею 51,3 кв.м. та загальною площею 108,4 кв.м.. Договір посвідчений державним нотаріусом Рокитнівської державної нотаріальної контори Рівненської області та зареєстрований в реєстрі за №1638 (т.1 а.с.19).

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстровано на праві приватної власності на ім`я ОСОБА_2 , реєстрація права власності здійснена 26.08.2003 року на підставі договору купівлі-продажу.

Згідно довідки Масевицької сільської ради №4688 від 05.12.2018 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає.

За вказаною адресою також зареєстровані: ОСОБА_2 , 1974 р.н. колишній чоловік; ОСОБА_4 , 1997 р.н. дочка, яка не проживає за вказаною адресою та син ОСОБА_5 , 2006 р.н., який не проживає за вказаною адресою (а.с. 23).

Вирішуючи питання про застосування правових норм до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), яка роз`яснює, що норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Відтак, до спірних правовідносин щодо правового режиму спірного житлового будинку необхідно застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім`ю України, оскільки СК України введений в дію 01 січня 2004 року і зворотньої сили немає, а спірний будинок придбаний 06 серпня 2003 року.

Відповідно до ст.22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (ст.39 КпШС України).

Отже, майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, може бути поділено між ними як у рівних, так і в інших частках за взаємною домовленістю.

Аналогічні положення містить статті 60, 70 СК України, згідно яких майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону також свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, а також у постанові Великої Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18), від 08 грудня 2021 року у справі №369/10153/16-ц (провадження №61-4121св21).

Отже, враховуючи презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, суд доходить переконання про те, що частки сторін у справі власності на спірний будинок придбаний в період шлюбу, є рівними, а сам будинок підлягає поділу між сторонами по 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Доводи апелянта про те, що спірний житловий будинок був придбаний його батьками, а тому не належить до спільної сумісної власності. На підтвердження таких доводів відповідач посилається на договір купівля продажу 1/2 частини житлового будинку в смт.Квасилів Рівненської області та свідоцтво від 10 травня 2019 року, згідно якого ОСОБА_6 підтверджує продажу його будинку ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 Також. Оплату за будинок проводив ОСОБА_8 Також в сумі 15 750,00 гривень (т.1 а.с.51). Разом з тим, позивачем надано суду розписку від 18 травня 2020 року, згідно якої ОСОБА_3 для ОСОБА_1 надав розписку, що гроші за продаж будинку отримав з рук свого батька ОСОБА_9 (т.1 а.с.144).

Покликання апеляційної скарги на те, що спірний житловий будинок був придбаний відповідачем ОСОБА_2 за власні кошти та є його особистою приватною власністю, не підтверджені жодними належними і достовірними доказами, а тому відхиляються судом.

Матеріали справи містять Висновок судової будівельно-технічної експертизи №ЕУ- 21/20 від 30.10.2020 року, згідно якого ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 станом на 29.10.2020 становить 794 000 гривень та наведено можливі варіанти розподілу в натурі житлового будинку з надвірними будівлями (т.1 а.с.185-201). Згідно висновку експерта, спірний житловий будинок можливо розподілити за двома варіантами розподілу, жоден з яких є неможливим без відхилення від ідеальних часток є неможливим.

Вирішуючи питання щодо вибору варіанту поділу спірного будинковолодіння, місцевий суд взяв до уваги, що для відповідача (апелянта) жоден із запропонованих варіантів не є прийнятним, оскільки він заперечує належність будинковолодіння подружжю і вважає його своєю приватною власністю, позивачка ж просила здійснити поділ за варіантом поділу № 2. Судом враховано, що варіант поділу №1 є більш наближеним до ідеальних часток та передбачає незначну суму компенсації за відхилення (4764,00 грн.), однак другому співвласнику мають бути виділені лише допоміжні приміщення, а також, що варіант поділу №2 є менш наближений до ідеальних часток та передбачає більшу суму компенсації за відхилення (21438,00 грн.), при цьому такий варіант поділу передбачає виділення житлової площі обом сторонам. Отже, виділ часток по обох варіантах розподілу можливий зі зміною ідеальних часток та виплатою компенсації за відхилення.

Відповідно до п.п.7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадянна житловий будинок" від 04 жовтня 1991року №7 (з подальшими змінами та доповненнями) в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику.

Враховуючи обставини справи та правові норми, також те, що спірне будинковолодіння необхідно поділити таким чином, щоб позивачу та відповідачу було виділено у власність відокремлену частину житлових приміщень та господарських будівель, яка б відповідала розміру їх рівних часток 1/2 кожного, при цьому без відхилення від ідеальних часток поділ не можливий, але технічно допустимий з відхиленням від розміру часток кожного співвласника, суд вважає за доцільне здійснити поділ по другому варіанту розподілу запропонованому експертом, який передбачає виділення житлової площі обом сторонам, а розмір компенсації за відхилення в сумі 21438,00 гривень стягнути на користь сторони, частка якого зменшилась.

Апеляційний суд погоджується із здійсненим місцевим судом розподілом спірного будинковолодіння, вважає його таким, що максимально враховує інтереси та не порушує майнових прав обох сторін.

Разом з тим, судом першої інстанції при виділенні часток обом сторонам помилково зазначено про припинення права власності ОСОБА_2 на частину спірного домоволодіння, яку відповідно до варіанту розподілу № 2 виділено позивачці ОСОБА_1 . Спірне домоволодіння в АДРЕСА_1 до виділення часток кожного з колишнього подружжя є спільним сумісним майном подружжя, а тому при здійсненні поділу будинковолодіння в натурі це право обох сторін підлягає припиненню.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2022 року змінити, виклавши абзац шостий резолютивної частини в наступній редакції:

«Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на житловий будинок із надвірними будівлями, загальною площею 108,4 кв.м., житловою площею 51,3 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_1 .».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Поновити дію рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2022 року в частині, що залишена без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 березня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Боймиструка С. В.