КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/2315/16-ц Головуючий 1 інстанція - Дубас Т.В.,
Провадження №22-ц/824/3016/2023 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійника В.І.,

за участю секретаря: Лободи Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Гурневич Наталії Валеріївни на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року заявник ОСОБА_3 , звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2016 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про розірвання шлюбу.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що заочним рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2016 року за позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , було розірвано шлюб, який було зареєстровано у Палаці одруження Відділу реєстрації громадянського стану Київської міської ради народних депутатів за актовим записом № 5446 від 03.08.1967 року.

Рішенням Народного суду Залізничного району м. Києва від 17.01.1979 року за позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , було розірвано шлюб, який було зареєстровано у Палаці одруження Відділу реєстрації громадянського стану Київської міської ради народних депутатів за актовим записом № 5446 від 03.08.1967 року.

Заявник зазначив, що розірвання шлюбу було зареєстроване у Загсі Залізничого району м. Києва від 25 жовтня 1979 року за актовим записом № 812, що підтверджується свідоцтвом розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , видане повторно від 18.11.2014 року державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського управління юстиції у м. Києві.

Таким чином, шлюбу, розірвання якого стало предметом розгляду № 369/2315/16-ц Києво-Святошинським районним судом Київської області, на момент прийняття судового рішення не існувало майже 37 років.

Заявник вважав, що дана обставина є істотною, оскільки не була відома суду на момент розгляду справи, та при наявності у матеріалах справи зазначених вище судового рішення про розірвання шлюбу, що набрало законної сили та свідоцтва про розірвання шлюбу, суд однозначно прийняв би інше рішення.

ОСОБА_3 , вказав, що не був присутній під час судового розгляду справи по справі № 369/2315/16-ц з поважних причин. Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2016 року отримав по почті.

Враховуючи викладене, заявник просив скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2016 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про розірвання шлюбу.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року за ново виявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про розірвання шлюбу - відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_4 в особі представника - адвоката Гурневич Наталії Валеріївни подано апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона ухвалена з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням усіх обставин справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт зазначає, що шлюб з ОСОБА_2 , вважається розірваним з моменту реєстрації в органах РАЦС, тобто з 25 жовтня 1979 року. Отже, з 1979 року між сторонами були припинені сімейні стосунки, а саме: спільне проживання, спільний побут, спільне господарство та інші права та обов`язки подружжя.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2016 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис№ 5446.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

За приписами ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відповідно до ч. 4 вищезазначеної статті ЦПК України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами" № 4 від 30.03.2012 року, перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Задоволення судом заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами всупереч вимогам ЦПК України порушує принцип правової визначеності та право заявника на доступ до правосуддя, яке гарантується п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950).

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) від 19.02.2009 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи.

За приписами п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами" № 4 від 30.03.2012 , нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, необхідно розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що апелянту було відомо про наявність рішення Народного суду Залізничного району м. Києва від 17.01.1979 року на час розгляду справи № 369/2315/16-ц, отже останній не був позбавлений можливості долучити вищезазначене рішення Народного суду Залізничного району м. Києва до матеріалів справи, враховуючи його обізнаність про розгляд справи про розірвання шлюбу в суді першої інстанції, підтвердженням чого є повідомлення про вручення поштових відправлень про виклик в судове засіданнч призначене на 05.05.2016 року, 24.06.2016 року, які були вручені йому особисто.

Європейський суд з прав людини в рішеннях від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» наголосив на тому, що процедура перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження передбачає існування доказу, який раніше не міг бути відомий, однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Особа, яка звертається із заявою про скасування судового рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також що цей доказ є вирішальним у справі. Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя.

Згідно правових позицій Верховного Суду не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що не може вважати наявність рішення Народного суду Залізничного району м. Києва від 17.01.1979 нововиявленою обставиною, яка хоча і є істотною, проте була відома заявнику на час судового розгляду і не була заявлена останнім в судовому засіданні з невідомих для суду причин.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Гурневич Наталії Валеріївни залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 20 березня 2023 року

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Л.П. Сушко

В.І. Олійник