Провадження номер 2/741/27/23
Єдиний унікальний номер 741/816/21
РІШЕННЯ

іменем України

09 травня 2023 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Крупини А.О.,

з участю секретарів судового засідання Олійник Ю.М., Багмута О.С.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

УСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з ОСОБА_2 на її ( ОСОБА_1 ) користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 30 відсотків усіх видів його заробітку (доходу).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона проживала однією сім`єю з 12 травня 2010 року по листопад 2011 року за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації шлюбу. З 05 січня 2011 року по 26 квітня 2017 року позивач була зареєстрована за цією ж адресою. Житловий будинок належить відповідачу, який зареєстрований за вказаною адресою, та проживає за цією ж адресою і на даний час. ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила сина ОСОБА_3 . Батьком дитини є ОСОБА_2 , але він відмовився подати до органів РАЦС заяву про реєстрацію батьківства. Відповідно, відомості про батька дитини вказано на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Таким чином батьком сина ОСОБА_3 був записаний ОСОБА_5 , оскільки на час народження дитини позивач мала прізвище ОСОБА_1 . 02 жовтня 2015 року вона зареєструвала шлюб з іншим чоловіком і змінила прізнище на ОСОБА_1 . На час народження дитини позивач з відповідачем вели спільне господарство, спільно виховували дитину до досягнення сином семимісячного віку, але обставини склалися так, що з листопада 2011 року вони разом не проживають. Відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини, не приймає участі у вихованні сина, хоча і визнає, що він його син, не приймає участі у додаткових витратах на дитину.

Ухвалою судді від 06 вересня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 28 жовтня 2022 року.

28 жовтня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засіданні відкладено до 03 грудня 2021 року.

Ухвалою суду від 03 грудня 2021 року у справі призначено судову медико-генетичну експертизу та зупинено провадження по даній справі.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2022 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання на 12 січня 2023 року.

Ухвалою суду від 12 січня 2023 року закрито підготовче провадження в цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 13 березня 2023 року.

Протокольною ухвалою суду від 13 березня 2023 року розгляд справи відкладено до 09 травня 2023 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові. Додатково пояснила, що дійсно відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , однак його долею не цікавиться, матеріально ніяким чином не підтримує. Про розгляд справи судом та необхідність явки на експертизу він ( ОСОБА_2 ) теж був достовірно обізнаним, але для проведення експертизи не з`явився, що свідчить про ухилення від експертизи.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов не подав, не просив про відкладення розгляду справи. 07 грудня 2021 року відповідач направив на адресу суду лист-відповідь від 29 листопада 2021 року, у якому вказав, що він підтверджує, що 05 січня 2011 року до 26 квітня 2017 року ОСОБА_1 дійсно була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але через сімейні сварки переважну більшість часу вона перебувала (проживала) в іншому місці, тому відповідач не визнає своє батьківство відносно ОСОБА_3 , бо не впевнений, що він є батьком (а. с. 35).

Отже, відповідач у справі на власний розсуд розпорядився своїми правами щодо предмета спору, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами та зібрані у справі докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 малолітній ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт Дубов`язівка Конотопського району Сумської області, його батьком зазначений ОСОБА_5 , а матір`ю - ОСОБА_1 (а. с. 9).

Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України відомості про батька ОСОБА_3 записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 10), тобто зі слів матері.

02 жовтня 2015 року ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_8 , після державної реєстрації шлюбу набула прізвище ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а. с. 14).

Із довідки, виданої Дубов`язівською селищною радою Конотопського району Сумської області № 62 від 07 червня 2021 року, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована з 05.11.2011 по 26.04.2017 за адресою: АДРЕСА_1 , її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав без реєстрації разом із матір`ю за вказаною адресою (а. с. 13).

Згідно з довідкою, виданою Носівською міською радою Чернігівської області № 602 від 26 квітня 2021 року, ОСОБА_1 та її дитина ОСОБА_3 , 2011 р.н., зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 11).

Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України).

Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства.

Пунктом 9 указаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Ухвалою суду від 03 грудня 2021 року задоволено клопотання позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз, на вирішення експертизи поставлено питання: «Чи являється ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , біологічним батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?».

27 жовтня 2022 року на адресу суду з Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, оскільки ОСОБА_2 не з`явився, у зв`язку з цим ухвалу суду від 03 грудня 2021 року повернуто без виконання.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 09 грудня 2019 року № 279/4361/16-ц детально описано наслідки ухилення сторони від проведення експертизи, зокрема зазначено, що матір з дитиною ухилилися від проходження експертизи, яка могла б із значним ступенем вірогідності підтвердити, чи спростувати наявність кровного споріднення між батьком та сином, тому суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про визнання відповідної особи батьком відповідної особи (сина).

До схожого висновку прийшов Верховний Суд у справі №587/2553/18 від 10 лютого 2021 року.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У справі призначалася судова молекулярно-генетична експертиза, проте відповідач ОСОБА_2 до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів не з`явився, що свідчить про його небажання отримати достовірні висновки щодо походження дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на спростування доводів позивача щодо його батьківства.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 760/3977/15-ц (провадження № 61-2081зпв18) зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами.

У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач з 05 січня 2011 року по 26 квітня 2017 року проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 .

У письмових поясненнях відповідача, які надійшли до суду 07 грудня 2021 року, відповідач підтвердив, що з 05 січня 2011 року по 26 квітня 2017 року позивач дійсно була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але через сімейні сварки, переважну більшість часу остання перебувала (проживала) в іншому місці. Відповідач щороку надсилав кошти на день народження ОСОБА_3 , а також коли його просила позивач, він теж по можливості надсилав кошти.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Ураховуючи вищенаведені правові норми, оцінивши всі представлені позивачем докази з точки зору їх належності, допустимості та достатності, зважаючи на те, що відповідачем не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів відсутності кровного споріднення між ОСОБА_2 та малолітнім ОСОБА_3 , суд робить висновок, що відповідач є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання батьківства і внесення змін до актового запису про народження дитини підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд робить нижченаведений висновок.

Згідно з вимогами ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким дитина проживає, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 визнаний судом батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитина проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому є всі правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини.

Відомості про наявність на час розгляду справи у відповідача інших дітей у суду відсутні. Відповідачем не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Отже, суд робить висновок, що позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно задовольнити, та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 липня 2021 року й до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Отже, з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір за позовну вимогу про визнання батьківства в розмірі 908 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної вимоги про стягнення аліментів, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн., тобто за ставками станом на 2021 рік.

Керуючись ст. ст. 125-128, 134, 135, 180-182, 191 СК України, ст. ст. 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни до актового запису № 22 від 22 квітня 2011 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного виконкомом Дубов`язівськогої селищної ради Конотопського району Сумської області, а саме: зазначити у графі «Батько» - ОСОБА_2 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 липня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 09 травня 2023 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА