КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/539/2023 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ТОВ «Перший український експертний центр» звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те,що як правонаступник товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК 2617», з 01 липня 2017 року є виконавцем послуг та здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_1 , співвласниками квартири № 30 у якому проживають відповідачі. Позивачем постійно надавались житлово-комунальні послуги за вказаною адресою, однак відповідачі частково сплачують кошти за спожиті послуги за період з 01 вересня 2018 року по 03 вересня 2021 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Оскільки відповідачі ухиляються від добровільної сплати боргу ТОВ «Перший український експертний центр» змушений звернутись з позовом до суду про стягнення суми заборгованості в примусовому порядку з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат.

Внаслідок неналежного виконання умов договору, щодо сплати коштів за використані комунальні послуги утворилась заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 7654,91 грн., яка складається з суми основної заборгованості у розмірі 6519,11 грн., інфляційних втрат - 780,15 грн. та суму трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання - 355, 65 грн., вирішити питання розподілу судових витрат.

На підставі викладеного в позові, ТОВ «Перший український експертний центр» просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Перший український експертний центр» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 6519 грн. 11 коп., інфляційні втрати в розмірі 780 грн. 15 коп., 3% річних в сумі 355 грн. 65 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ТОВ «Перший український експертний центр» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1513,33 грн., тобто по 756, 66 грн. з кожного.

Компенсовано ТОВ «Перший український експертний центр» судовий збір за рахунок держави в сумі 756,66 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги скаржник зазначає, що дії позивача по встановленню тарифів на житлово-комунальні послуги є незаконним, оскільки збори співвласників не проводились.

Крім того, зазначає, що посилання суду на постанови Верховного Суду України є недоречними, адже спір у вище зазначених справах стосується стягнення з відповідачів вартості наданих житлово-комунальних послуг за відсутності укладеного між сторонами спору договору. Однак в даному випадку предметом розгляду є збільшення тарифів позивачем в односторонньому порядку поза межами повноважень та у спосіб, не передбачений чинним законодавством.

Також зазначає, суд першої інстанції вийшов за межі вимог позовної заяви при визначенні суми заборгованості та строків звернення до суду (позовної давності).

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Перший Український експертний центр», ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ТОВ «Перший Український експертний центр» у відзиві зазначив, що мотиви та доводи апеляційної скарзи є безпідставними та необґрунтованими. Рішення суду першої інстанції постановлене у відповідності до вимог чинного законодавства, враховуючи всі фактичні обставини справи, судом було вірно застосовано норми процесуального та матеріального права, надано належну оцінку всім доказам.

Крім того у відзиві зазначає, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що протокол проведення зборів не змінено, скасовано чи визнано недійсним, то нарахування по сплаті житлово-комунальних послуг здійснюється у відповідності до вимог чинного законодавства на підставі тарифу погодженого співвласниками будинку.

На підставі викладеного у відзиві ТОВ «Перший Український експертний центр» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у своїх відзивах вказували, що рішення суду першої інстанції є необ`єктивним, необґрунтованим та ухвалене із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, у відзивах зазначили, що з доводами викладеними в апеляційній скарзі згодні та підтримують.

На підставі викладеного у відзивах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Перший український експертний центр» є обслуговуючою організацією житлового будинку АДРЕСА_1 та здійснює його утримання, обслуговування та експлуатацію.

Відповідачі проживають у квартирі АДРЕСА_3 , а також є споживачами житлово-комунальних послуг за даною адресою.

Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира за адресою: АДРЕСА_4 , належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на праві часткової власності в 1/3 частках.

Позивачем, у відповідності до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» запропоновано співвласникам будинку погодження нового тарифу шляхом підписання протоколу/листків письмового опитування. Дана пропозиція була розглянута співвласниками будинку та прийняте остаточне рішення, про що підписано протоколи. Підняття розміру тарифу на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відбулось відповідно до протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 21 грудня 2018 року за дане питання проголосувало більше 75% загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень будинку.

Відповідно до протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 від 21 грудня 2018 року ТОВ «Перший український експертний центр» було підвищено тарифи на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. ТОВ «Перший український експертний центр» проводить корегування встановлених цін/тарифів, та не менше ніж за 15 днів до введення їх в дію повідомляє про це мешканців шляхом розміщення оголошень на своєму офіційному сайті www.puec.com.ua та об`яв на дошках оголошень.

Згідно протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку та листів письмово опитування, рішення погоджено співвласниками загальною площею 6073 м. кв.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом .

Ст. 179 ЖК Української РСР визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Отже, власник житлового приміщення несе обов`язок з витрат на утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки.

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно із ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний, зокрема, забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено порядок оплати за житлово-комунальні послуги, а саме плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

У відповідності до ч.1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права і обов`язки споживача (індивідуального споживача), зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплата наданих житлово-комунальних послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 162 ЖК УРСР передбачено, що обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: 1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; 2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.

У даному випадку між позивачем та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, позивачем надавалися житлово-комунальні послуги, за які відповідачі зобов`язані були сплачувати грошові кошти, доказів того, що позивачем житлово-комунальні послуги не надавались чи надавались неналежним чином суду не надано, а тому факт виконання позивачем своїх зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послуг не може ставитись судом під сумнів.

На підтвердження заявленого розміру заборгованості позивачем була надано розрахунок заборгованості, який не ставиться судом під сумнів, оскільки містить всі необхідні дані для встановлення обставин справи.

В порядку визначеному нормами чинного законодавства позивачем було також правомірно нараховано інфляційні втрати та 3% річних, наданий суду розрахунок відповідачем не спростований та не ставиться судом під сумнів.

При цьому нормами Житлового кодексу УРСР, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено, що управитель або виконавець повинен надавати споживачу акти виконаних робіт щомісячно щодо фактично наданих послуг.

Щодо доводів апеляційної скарги про те що судом було безпідставно засновано висновки Верховного Суду України, оцінюється судом критично, так як ТОВ «Перший Український експертний центр» звернувся саме з позовом про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, а не про збільшення тарифів ним в односторонньому порядку.

Щодо застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ).

Як вбачається з матеріалів справи відповідачами під час розгляду справи в суді першої інстанції було подано відзиви на позовну заяву, однак не було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Крім того, з відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 вбачається, що він як законослухняний громадянин щомісяця сплачував послуги за утримання будинку та прибудинкової території по тарифу, встановленому відповідно до чинного законодавства України .

Отже, колегія суддів доходить висновку, що відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання, оскільки таке клопотання під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлялось та в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують переривання такого строку.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуване судове рішення повною мірою відповідає вимогам чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: