15.03.2023 Провадження по справі № 2/940/59/23
Справа № 940/977/22

РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2023 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Студінської Д.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Коломійця М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тетіївського районного підприємства по будівництву (РАЙАГРОБУД) про поновлення на роботі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом до Тетіївського районного підприємства по будівництву Райагробуд, у якому просить поновити його на посаді підсобного робітника в Тетіївському районному підприємстві по будівництву ОСОБА_2 з 08 вересня 2022 року.

В обґрунтування позову зазначив, що з 19.07.2022 року працював у Тетіївському районному підприємстві по будівництву ОСОБА_2 на посаді підсобного робітника. 12.09.2022 року ОСОБА_3 , який назвав себе директором, змусив його підписати якийсь документ, а пізніше повідомив, що з 08 вересня 2022 року він звільнений. При цьому, ніяких фактичних документів, попереджень, наказів, розрахунків по заробітній платі не надав.

Позивач вважає дане звільнення незаконним, оскільки рішення про його звільнення було прийнято неправомочними зборами та без повідомлення членів трудового колективу про скликані збори, тому це рішення є неправомірним.

За вказаних обставин, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 01.11.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

15.11.2022 року представник відповідача адвокат Коломієць М.О. надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, вказуючи, що заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами (а. с. 27-42).

01.12.2022 року ОСОБА_1 надіслав до суду відповідь на відзив (а. с. 54-57).

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 06.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та пояснив, що близько десяти останніх років неофіційно, як інші особи, працював на території Райагробуду, фактично сам на себе, з дозволу колишнього керівника Райагробуду ОСОБА_4 та орендатора ОСОБА_5 , який частину майстерні надав позивачу для роботи. Займався зварювальними роботами та ремонтом автомобілів, мав свої інструменти. Приблизно в середині липня 2022 року до позивача підійшов директор Райагробуду ОСОБА_4 та повідомив, що буде ОСОБА_1 та інших осіб оформляти на роботу на два місяці (на сезон) на мінімальну заробітну плату. Позивач був працевлаштований 18 липня 2022 року, передав ОСОБА_4 свою трудову книжку, проте жодного разу до звільнення заробітної плати не отримував. Приблизно через два тижні після працевлаштування відбулось рейдерське захоплення підприємства ОСОБА_3 та іншими особами. ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 більше на територію не пускали. 29 серпня 2022 року позивач був на роботі та спілкувався з ОСОБА_3 , що буде забирати речі, однак знайомі поросили ОСОБА_3 поки не звільняти позивача, щоб він закінчив розпочаті ремонти автомобілів, які перебували в майстерні. 06 вересня 2022 року до позивача в майстерню зайшов ОСОБА_3 з якоюсь бумагою, яку позивач не читав та підписав під тиском. Він розумів, що це наказ про його звільнення і підписав його, тому що хотів без перешкод забрати свій робочий інструмент. У подальшому звертався до нового керівництва Райагробуду, щоб йому виплатили заробітну плату та повернули трудову книжку. У судових дебатах позивач зазначив, що розуміє безперспективність подальшої роботи в Райагробуді та просив виплатити йому заробітну плату і повернути трудову книжку.

Представник відповідача Тетіївського районного підприємства по будівництву Райагробуд адвокат Коломієць М.О. у судовому засіданні повідомив, що у Тетіївському районному підприємстві по будівництву Райагробуд фактично протягом останніх десятків років був лише один працівник ОСОБА_4 , який і був керівником. Підприємство діяльності ніякої не вело, руху коштів по рахункам не було, за винятком плати за оренду мобільної вежі. На початку липня було розміщено оголошення про проведення загальних зборів учасників Райагробуду, що відбулись 30 липня 2022 року. Коли ОСОБА_4 дізнався про намір провести збори, він з метою зміни кворуму на зборах наприкінці липня надіслав через електронний кабінет повідомлення про прийняття на роботу наступних осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . У подальшому відбулись збори учасників, на яких було прийнято ряд рішень, у тому числі і про звільнення усіх працівників Райагробуду, у тому числі позивача ОСОБА_1 , оскільки ніякої роботи на підприємстві не було, за рахунок чого мала б виплачуватись заробітна плата, було не зрозуміло. Після зборів колишній керівник ОСОБА_4 не передав жодної документації по діяльності Райагробуду новому керівнику ОСОБА_3 , а тому можливості видати на руки трудову книжку позивачу при звільненні було неможливо. 06.09.2022 року позивача було звільнено на підставі наказу № 12 від 06 вересня 2022 року, який йому особисто вручено 07 вересня 2022 року.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,на підставі наказу № 5 від 18.07.2022 року Тетіївського районного підприємства по будівництву Райагробуд за підписом голови ОСОБА_4 , ОСОБА_1 з 19 липня 2022 року прийнято на посаду підсобного робітника за основним місцем роботи з посадовим окладом 6500 грн. на місяць (а. с. 9).

Наказом № 12 про припинення трудового договору (контракту) Тетіївського районного підприємства по будівництву Райагробуд ОСОБА_1 06 вересня 2022 року звільнено згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі протоколу ліквідаційної комісії (комісії з перетворення) № 01/22 від 05.09.2022 року.

Із зазначеним наказом позивач ОСОБА_1 був ознайомлений 07.09.2022 року (а. с. 40).

Відповідно до статі 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року роз`яснено про те, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був він попереджений за два місяці про наступне вивільнення.

Так, згідно з протоколом № 01/22 від 05.09.2022 року комісії з реорганізації колективного підприємства Тетіївського районного підприємства по будівництву Райагробуд, , головою комісії з реорганізації Демцюрою Ю.М. виявлено через отримання відомостей у електронному кабінеті платника податків, що колишнім головою Райагробуду Сеньком В.М було прийнято на роботу 18.07.2022 року сім працівників, у тому числі і ОСОБА_1 Крiм вiдомостей, що зазначені у повідомленні прийняття на роботу, які було подано 18.07.2022 року через Електронний кабінет платника податків, будь-які документи чи інші дані у діючого голови Райагробуду вiдсутні, більш того відсутні первинні документи. Крім того, голова комісії з реорганізації ОСОБА_3 зазначив, що ним було отримано банківську виписку по рахунку Райагробуду, з якої вбачається, що підприємство не веде ніякої господарської діяльності, крім здачі в оренду площі, на якій розташовано вежу радіозв`язку, яка належить ТОВ «Лайфселл», жодної іншої оплати на рахунок підприємства від iнших контрагентiв за здійснення будь - якої госпосподарської діяльності не було. Тому, здійснюючи прийняття на роботу 7 працівників, незрозуміло чим керувався колишній голова Райагробуду ОСОБА_4 та за рахунок яких коштів планував здійснювати виплату заробітної плати такій кількості найманих працівників. Враховуючи реальний стан підприємства, зупинення будь-якої господарської діяльності комісією з реорганізації, з метою недопущення збитків підприємства, а також у зв`язку з реорганізацією підприємства вирішено на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України скоротити штат працівників та розірвати трудові договори, звільнивши з роботи ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 . У зв`язку з чим вирішено внести відповідні зміни до штатного розпису підприємства, ліквідувавши дані посади (а. с. 36-37).

Згідно з висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі № 696/985/15-ц, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Отже, суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний, зокрема перевірити наявність підстав для звільнення, але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Тобто, яких цілей бажав досягнути власник або уповноважений ним орган, чим він керувався при прийнятті рішення про скорочення чисельності та штату працівників, чи можна було б уникнути скорочення працівників, в судовому порядку не доводиться роботодавцем, та не оспорюється працівником.

Судом встановлено, що у Тетіївському районному підприємстві по будівництву Райагробуд мали місце зміни в організації виробництва і праці, що запроваджені з метою проведення заходів направлених на зменшення витрат та підвищення рівня організації роботи, що і обумовило, зокрема скорочення штату працівників Тетіївського районного підприємства по будівництву Райагробуд, та стало підставою для звільнення ОСОБА_1 згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Водночас, твердження позивача про те, що рішення про його звільнення прийнято неправомочними зборами та без повідомлення членів трудового колективу про скликані збори, а тому є неправомірним, суд оцінює критично, оскільки ці обставини не є предметом розгляду цієї справи. Більш того, позивач не надав жодних доказів щодо оспорювання або визнання незаконним протоколу № 01/22 Комісії з реорганізації колективного підприємства Тетіївського районного підприємства по будівництву Райагробуд, згідно з яким вирішено питання про його скорочення та звільнення, відтак суд позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку зазначеному протоколу в справі та ставити під сумнів законність цього документа.

Крім того, суд зазначає, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника за наявності іншої роботи на підприємстві. Водночас обов`язок власника або уповноваженого ним органу пропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, у випадку відсутності можливості запропонувати працівнику іншу роботу, не позбавляє роботодавця права звільнити його.

Такий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 01.04.2020 року у справі №578/62/18.

Так, суд встановив, що згідно з наказом № 1К «Про затвердження штатного розпису» від 05 вересня 2022 року Тетіївського районного підприємства по будівництву Райагробуд, затверджено та введено в дію з 05 вересня 2022 року новий штатний розпис, а попередній штатний розпис визнано таким, що втратив свою чинність (а. с. 38).

Згідно з штатним розписом Тетіївського районного підприємства по будівництву Райагробуд, який введений у дію 05 вересня 2022 року, наявна лише одна посада, а саме голова підприємства з посадовим окладом 6700 грн. (а. с.39).

Суд враховує, що позивача ОСОБА_1 звільнено з роботи з підстав змін в організації виробництва і праці, тобто, через скорочення штату працівників Тетіївського районного підприємства по будівництву Райагробуд, а робота у Тетіївському районному підприємстві по будівництву Райагробуд не пропонувалась позивачу ОСОБА_1 із-за її відсутності.

Більш того, суд зауважує, що обов`язок власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівнику іншу роботу не є безумовним, такому обов`язку кореспондує фактична можливість пропонування роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яку вивільнюваний працівник може виконувати в силу освіти, спеціальності, професії, а не будь-якої роботи, яка наявна на підприємстві.

Втім, позивач ОСОБА_1 , стверджуючи, що йому відповідачем не запропонована будь-яка інша робота, у ході судового розгляду справи не довів належними та допустимими доказами, що у Тетіївському районному підприємстві по будівництву Райагробуд була наявна робота, яку він міг би виконувати за його професією чи спеціальністю, з урахуванням освіти, кваліфікації тощо.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд.

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданимвідповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи те, що у межах цієї справи позивач оскаржує незаконність його звільнення та заявив вимогу лише про поновлення його на роботі, тому суд не бере до уваги вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі.

Разом з тим, твердження позивача ОСОБА_1 про те, що його змусили підписати документ, про те, що він ознайомлений із наказом про його звільнення, суд оцінює критично, оскільки жодних доказів на підтвердження вчинення стороною відповідача тиску, погроз, примушування до підписання зазначеного документу позивачем, суду не надано і такі обставини не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи.

Відповідно до вимог статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу статті 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу пред`явленого позову. Суд за власною ініціативою не може міняти предмет і підстави позову.

За таких обставин, позовні вимоги про поновлення на роботі не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, судом не встановлено у діях відповідача порушень трудового законодавства, які могли би бути визнані судом істотними та такими, що обумовлюють відновлення порушеного права позивача, відтак звільнення позивача ОСОБА_1 відбулося з дотриманням вимог КЗпП України, доказів протилежного суду не надано.

З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Тетіївського районного підприємства по будівництву Райагробуд про поновлення на роботі, необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтею 43 Конституції України, статтями 21, 40, 49-2 Кодексу Законів про працю України, статтями 10, 12, 76- 81, 89, 264-268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Тетіївського районного підприємства по будівництву (РАЙАГРОБУД) про поновлення на роботі відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 24.03.2023 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК