Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2363/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого-судді Трагнюк В.Р., секретар судового засідання Конар В.М., за участі перекладача Зелді Е.І., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Продан О.В., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Молнар Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, третя особа: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, третя особа: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. (а.с.1-4, 5-18).

У поданому позові просить: 1) встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу його батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період 1966-1973 років; 2) визначити частку ОСОБА_4 у житловому будинку АДРЕСА_1 , як об`єкт спільного сумісного майна подружжя у розмірі ? частини; 3) у порядку спадкування визнати за позивачем право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були його батька. Вони спільно проживали у період 1966-1973 років, як подружжя, без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання побудували спірний житловий будинок. Будівництво будинку розпочато у 1972 році, а у 1973 році на час смерті його матері будинок будівництвом завершено. Відповідач по справі ОСОБА_2 після смерті свого батька ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. У 2008 році покійний батько сторін проводив оформлення речових прав шляхом виготовлення виконавчого креслення, тобто через процедуру відображення технічного стану будівлі у ході її експлуатації.

Позивач вважає, що спірний будинок є об`єктом спільної сумісної власності його померлих батьків, частки яких у цьому майні є рівними, фактично його мати була власником ? частини зазначеного будинку, а права титульного власника якої після її смерті набув його батько.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач звернувся до державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори із відповідною заявою. У свою чергу державний нотаріус 08.02.2022 року повідомив позивача про те, що заява на прийняття спадщини не бути прийнята до уваги, оскільки спадкодавець за життя залишив заповіт не в його користь.

Відповідач ОСОБА_2 на позов подала відзив (а.с.65-71).

Поданий відзив обґрунтовує тим, що відповідач є законним власником спірного будинку, позов є безпідставний та передчасний.

У відповіді на відзив позивач зазначає про те, що предметом та підставами позову є реалізація права на спадкування за покійною матерію позивача. Позивач є спадкоємцем першої черги (а.с.82-84).

У судовому засіданні позивач та представник позивача обставини та вимоги позову підтримали.

Відповідач та представник відповідача проти позову заперечували, вважали, що відсутні правові підстави для задоволення заявлених позивачем вимог. Відповідач в судовому засіданні визнала ту обставину, що позивача по справі завжди сприймала як старшого брата, оскільки батько в них спільний.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Судом заслухано пояснення сторін, їх представників, досліджено письмові докази та за наслідками встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є сином померлих ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_4 , що стверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.6). ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7). ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належний йому на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вилоцької селищної ради № 77 від 18.06.2008 року (а.с.18). Будування будинку розпочато у 1972 році, а закінчено у 2008 році (а.с.17).

ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.69). Право власності ОСОБА_2 на спірний будинок зареєстровано у встановленому порядку, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.70).

Позивач належними й допустимими доказами не доведено обставину про те, що спірний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності його померлих батьків, враховуючи час коли будинок побудований, а також те, що вони не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі.

Посилання позивача на ст.ст. 60, 63 Сімейного кодексу України є помилковим, на виниклі між сторонами правовідносини не поширюється.

Позивач не враховує ту обставин, що відповідно до Розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2003 року.

Частиною другою статті 13 Кодексу про шлюбу та сім`ю України (у редакції 1972-1973 років) визначено, що права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах запису актів громадянського стану.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу про шлюбу та сім`ю України Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах запису актів громадянського стану. Релігійний обряд шлюбу, так само, як і інші релігійні обряди, не має правового значення і є особистою справою громадян.

Крім цього, позивач звертаючись до суду з позовом та заявляючи вимоги, які стосуються життя померлих осіб, також не врахував наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом з тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 27.05.2020 р. у справі № 361/7518/16.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц, провадження № 61-28423 св 18.

У справі № 570/997/19 Верховний Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду наголосив, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Правові підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове майно ОСОБА_3 відсутні.

У постанові від 03 листопада 2021 р. у справі № 691/1237/20 Верховний Суд також указав, що відносно померлих позовні вимоги не можуть заявлятися, так як померлі особи не мають цивільної процесуальної правосуб`єктності.

У дотримання вказаних положень закону та судової практики в подібних правовідносинах суд ураховує, що на момент пред`явлення позову та ухвалення рішення ОСОБА_4 і ОСОБА_3 померли, тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України їх цивільна правоздатність припинилася.

Відтак, суд враховує положення закону про те, що дієздатність та правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю та робить правовий висновок про те, що обраний позивачем спосіб не є належним способом судового захисту.

Окрім того, з матеріалів спадкової справ убачається, що відмова нотаріуса стосовно спадкових прав позивача оформлена у виді листа-відповіді, а не постанови, яка може бути предметом судового оскарження.

Отже, за результатами розгляду справи суд приймає рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Ураховуючи заяву представника відповідача, зроблену під час судових дебатів, питання щодо розподілу і стягнення судових витрат буде вирішено судом в порядку визначеному ч. 8 ст. 141, п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України.

Керуючись статтями 1, 2, 3, 10, 11, 12, 13, 18, 81, 258, 259, 263, 265, 267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.03.2023 року.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк