Справа № 444/1806/19 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В. Є.
Провадження № 22-ц/811/2463/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м.Львів

Справа № 444/1806/19
Провадження № 22ц/811/2463/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Салата Я.І.
з участю: ОСОБА_1

розглянув справу за апеляційною скаргою Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району на рішення Жовківського районного суду Львівської області ухвалене у м. Жовква 29 серпня 2022 року у складі судді Мікули В.Є., у справі за позовом Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району до Жовківської міської ради, ОСОБА_2 , з участю третьої особи: ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення, -

встановив:
17 липня 2019 року Яворівська квартирно-експлуатаційна частина району звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що Яворівська квартирно-експлуатаційна частина діє на підставі Положення №149 від 7 червня 2019 року, відповідно до якого її завданням є організація збереження та матеріальний облік фондів і територій військових містечок, квартирного майна та земельних ділянок. Земельна ділянка житлового містечка № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 перебуває на обліку Яворівської КЕЧ та відноситься до земель оборони. Однак рішенням Жовківської міської ради Львівської області від 30 листопада 2009 року №236 надано ОСОБА_4 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку площею 800 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 . Вважає, що Жовківська міська рада не мала підстав для прийняття такого рішення, оскільки дані землі мають спеціальний статус земель оборони. Вказує, що у комунальну власність м. Жовкви було передано військове майно-житловий фонд та об`єкти соціально-культурної сфери, земельна ділянка не передавалася.
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 29 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржує Яворівська КЕЧ району. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Вказує, що спірна земельна ділянка була закріплена за Міністерством оборони, як особистий фонд військового міністерства згідно рішення Виконавчого комітету Нестерівської районної ради народних депутатів №2 /115 від 28 січня 1952 року. Зазначає, що дане рішення не скасовано, а тому не втратило юридичну силу та є достатньою підставою для виникнення права землекористування Яворівської КЕЧ. Звертає увагу, що судом першої інстанції не досліджено та не взято до уваги відомості щодо обліку земельних ділянок, які рахуються за Міністерством оборони України за 2018-2019 роки за підписом начальника відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області. Вважає, що припинення права користування земельною ділянкою можливе лише за згодою землекористувача, а передача до комунальної власності - лише за рішенням Кабінету Міністрів України. Просить скасувати рішення та винести нову постанову про задоволення позовних вимог.
24 листопада 2022 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що Яворівська квартирно-експлуатаційна частина (району) відповідно до її положення, затвердженого наказом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 7 червня 2019 року №149, є державною установою, яка створена Міністерством оборони України. Завданнями Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) відповідно до підпунктів 19, 24 пункту 3, зокрема, є організація збереження та матеріальний облік фондів і територій військових містечок, квартирного майна та земельних ділянок, переданих військовим частинам на утримання та експлуатацію, проведення їх інвентаризації; здійснення в установленому порядку заходів з відчуження та оренди військового майна, передачі його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність.

Директивою Міністра оборони України № Д-43 від 14 жовтня 2004 року Командувачу військ Західного оперативного командування запропоновано організувати безоплатне вилучення з балансу Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) військового майна згідно з Переліком військового майна, яке безоплатно передається до комунальної власності територіальної громади міста Жовкви та його безоплатну передачу до комунальної власності територіальної громади міста Жовкви.

Відповідно до акту приймання-передачі військового майна від 24 липня 2006 року до складу об`єктів передачі належить 41 будівля, земельна ділянка площею 12,43 га.

З свідоцтва про право власності від 1 лютого 2000 року, виданого Жовківським бюро по приватизації державного житлового фонду на підставі рішення міськвиконкому №29 від 20 січня 2000 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Галань О.Я. 9 грудня 2004 року за № 1-4119, вбачається, що ОСОБА_4 був власником житлового будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням Жовківської міської ради Львівської області № 236 від 30 листопада 2009 року «Про надання дозволу ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 800 кв.м для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2 » ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на цю земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з наступним затвердженням зазначеної документації та наданням земельної ділянки у власність.

Право власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку посвідчувалося Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим Жовківською міською радою Львівської області 7 березня 2012 року Серії ЯК №935040, зареєстрованим в книзі реєстрації державних актів за № 06427, кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0039.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Земельну ділянку успадкована його донькою ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16 квітня 2015 року, виданим державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Галань О.Я., зареєстрованим в реєстрі за № 522.

З договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідчених 23 лютого 2016 року приватним нотаріусом Кобзар Л.В., зареєстрованих в реєстрі за №111 та № 110, вбачається, що ОСОБА_2 відчужила належний їй житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку для його обслуговування площею 0,08 га, кадастровий номер :01:006:0039, ОСОБА_3

Яворівська КЕЧ району оскаржила рішення Жовківської міської ради Львівської області № 236 від 30 листопада 2009 року «Про надання дозволу ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 800 кв.м для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2 ».

У позовній заяві Яворівська КЕЧ району посилається на рішення Виконкому Нестерівської районної ради народних депутатів трудящих від 28 січня 1952 року № 2/115 «Про закріплення за Військовим міністерством Союзу РСР земельних ділянок і будівель на них, зайнятих військовими частинами Нестерівського Гарнізону як особистий фонд військового міністерства націоналізований чи переданий в довгострокову безоплатну оренду».

Цим рішення за Військовим міністерством закріплено земельні ділянки, на яких знаходяться будівлі, передані на баланс Військового міністерства і зайняті військовими частинами Нестерівського гарнізону. Рішенням передбачено лише загальну площу закріплюваних земельних ділянок в межах генплану, без вказівок меж та точного місця розташування кожної конкретної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 158 ЗК УРСР від 29 листопада 1922 року, чинного на час винесення вказаного рішення, відвід земель спеціального призначення, до яких цей Кодекс відносив землі під військовими спорудами, здійснювався за загальними правилами землеустрою.

Згідно із ст. 168 цього Кодексу землеустрій мав на меті упорядкування існуючих землеволодінь та створення нових відповідно до прав на землю та вимог господарсько-технічної доцільності. До землевпорядних дій відносились, окрім іншого, відвід земель, які надавалися у користування державним організаціям, установам, підприємствам тощо.

Відповідно до ст. 180 ЗК УРСР від 29 листопада 1922 року, справи із землеустрою вчиняються у такій послідовності: порушення землевпорядної справи; підготовка землевпорядної справи, складання землевпорядного проекту та пред`явлення його учасникам землеустрою; затвердження проекту землеустрою та виконання його зі встановленням на місці межових знаків; складання і видача сторонам землевпорядних документів.

Згідно із ст. 187 цього Кодексу складання проекту землеустрою полягає в докладному і точному зазначенні місць відводу земель учасниками землеустрою, із дотриманням їх прав та законних інтересів, а також вимог господарсько-технічних правил землеустрою, із відображенням відводу земель на проектному плані землеустрою.

Відповідно до ст. ст. 192 - 194 ЗК УРСР від 29 листопада 1922 року правильно виконаний проект землеустрою остаточно затверджується землевпорядною установою. Після остаточного затвердження проектів землеустрою землевпорядними установами та після державної реєстрації створених землекористувань (земельної реєстрації), учасникам землеустрою видаються належним чином завірені документи, в яких повинні бути означені межі, місцезнаходження, місцевість і склад землекористувань, а також вказані їх назви, найменування землекористувачів, час проведення землеустрою і його підстави, умови землекористування та інші обов`язкові відомості, що містяться в постанові про затвердження проекту землеустрою. Оригінальні землевпорядні плани, акти зберігаються в землевпорядних установах. Інші плани та акти землеустрою, складені не землевпорядними установами або належним чином не затверджені ними, визнаються недійсними і не можуть бути доказами належного землекористування.

Згідно із ст. 195 цього Кодексу, державний запис землекористувань (земельна реєстрація) має на меті загальнодержавне управління землями та земельна реєстрація, окрім іншого, містить відомості про кожну земельну ділянку, такі як: місцерозташування, назва земельної ділянки, площа землі загалом та по окремим угіддям, відомості щодо будівель; найменування землекористувачів і підстави надання їм земельних ділянок тощо. При здійсненні реєстрації усі землекористувачі і установи зобов`язані надавати всі необхідні для реєстрації документи та відомості.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що на момент прийняття рішення Виконавчого комітету Нестерівської районної ради народних депутатів трудящих від 28 січня 1952 року № 2/115, чинне на той час земельне законодавство передбачало порядок проведення обов`язкової процедури оформлення права на землю із видачею правопідтверджуючих документів.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 914/1420/18 та від 4 лютого 2021 року у справі № 910/8502/17 ЗК УРСР, затвердженим постановою ВЦВК від 29 листопада 1922 року передбачалась обов`язковість оформлення, державної реєстрації та видачі землекористувачам правопідтверджуючих документів на землю.

Рішення Виконавчого комітету Нестерівської районної ради народних депутатів трудящих від 28 січня 952 року № 2/115, на яке посилається позивач, не може слугувати підтвердженням наявності у Військового міністерства СССР та його правонаступників прав на спірну земельну ділянку, оскільки таке право не було оформлене у встановленому законом порядку, окільки Військовим міністерством СРСР та його правонаступниками не оформлено право користування спірною земельною ділянкою, яке мало б полягати в остаточному затвердженні проекту землеустрою землевпорядною установою та отриманні після державної реєстрації створених землекористувань (земельної реєстрації) належним чином засвідченого документа на користування спірною земельною ділянкою), то надані позивачем матеріали технічної інвентаризації земель будинкоуправління №4 Яворівської КЕЧ району 1993 року не є належним доказом прав позивача на зазначену земельну ділянку.

Позивачем не надано суду доказів оформлення права користування земельною ділянкою 0,81 га житлового містечка № НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. ст. 2 та 3 ЗК УРСР від 29 листопада 1922 року всі землі в межах УРСР, в чиєму б віданні вони не перебували, складають власність Робочо-селянської держави. Всі землі сільськогосподарського призначення, а також ті, які можуть бути використані для сільськогосподарського призначення, складають єдиний державний земельний фонд, який знаходиться у віданні Народного Комісаріату Землеробства та його місцевих органів.

Цим Кодексом не було передбачено такої категорії земель, як землі оборони.

Рішенням № 2/115 від 28 січня 1952 року спірну земельну ділянку не було і не могло бути віднесено до категорій земель оборони, як про це стверджує позивач.

Така категорія земель за цільовим призначенням як «землі промисловості, транспорту, зв`язку, оборони та іншого призначення» була передбачена у ст. 3 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року № 561-ХІІ, а надалі передбачена у ст. 2 нової редакції ЗК України, прийнятої Законом України від 13 березня 1992 року № 2196-ХІІ.

Відповідно до ст.2 ЗК України в редакції від 18 грудня 1990 року, віднесення земель до категорій провадиться відповідно до їх цільового призначення. Переведення земель з однієї категорії до іншої здійснюється у разі зміни цільового призначення цих земель. Віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої здійснюється органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування, а в інших випадках - органами, які затверджують проекти землеустрою та приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення.

Згідно із постановою Верховного Суду від 4 лютого 2021 року у справі № 910/8502/17 та ст. 30 цього Кодексу у разі зміни цільового призначення, надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Віднесення спірної земельної ділянки до земель оборони могло бути здійснене виключно за рішенням відповідного органу виконавчої влади, або органу місцевого самоврядування на підставі розробленого і погодженого проекту відведення земельної ділянки.

Рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про віднесення земельної ділянки 0,81 га житлового містечка № НОМЕР_1 Яворівської КЕЧ району до категорії земель оборони позивачем не надано.

Відповідно до Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки та закріплення їх межовими знаками здійснюється під час виготовлення технічної документації із землеустрою.

Позивач визнає факт відсутності документації із землеустрою на земельну ділянку житлового містечка №5. Посилається на те, що неодноразово звертався до Жовківської міської ради щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак, такого дозволу не отримав.

Факт звернення позивача саме до Жовківської міської ради із клопотанням про отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою свідчить про визнання ним належності такої земельної ділянки до комунальної власності.

Згідно із ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

З листа Відділу у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 15 грудня 2020 року № 29-13-0.230-286/105-20 вбачається, що знаходження земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0039 у складі земельної ділянки площею 0,81 га житлового містечка № НОМЕР_1 Яворівської КЕЧ району можливо встановити виключно шляхом візуального обстеження та співставлення межових знаків земельних ділянок в натурі (на місцевості) або експертного дослідження затвердженої документації із землеустрою на підставі яких відбувалося формування земельних ділянок.

Згідно листа Відділу у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 20 листопада 2017 року вих. № 19-13-0.23-673/105-17 земельні ділянки житлових містечок № НОМЕР_1 за адресою: м. Жовква, вулиця Воїнів УПА,6-8 та АДРЕСА_3 в державному земельному кадастрі на даний час не зареєстровані і їх межі не встановлені, тому зробити об`єктивний висновок щодо знаходження вказаних земельних ділянок в межах чи за межами містечок неможливо.

Встановлено, що земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 Яворівської КЕЧ не сформована, зокрема, межі такої не визначено, кадастрового номера не присвоєно, інформація про неї до Державного земельного кадастру не внесена.

На підставі цього суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що така земельна ділянка не є об`єктом цивільних прав, а тому право на неї не підлягає захисту в судовому порядку.

Без формування такої земельної ділянки у встановленому законом порядку неможливо встановити входження до неї земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0039, що була відведена ОСОБА_4 , а тому і факту порушення у зв`язку із цим прав позивача.

Позивачем оскаржується рішення Жовківської міської ради Львівської області № 236 від 30 листопада 2009 року «Про надання дозволу ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 800 кв.м для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2 ».

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16 отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків. Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Оскаржуваним рішенням орган місцевого самоврядування не здійснив розпорядження спірною земельною ділянкою, на підставі оскаржуваного рішення право власності на таку ділянку у ОСОБА_4 не виникло.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що права позивача оскаржуваним рішенням не порушено.

Рішення Жовківської міської ради Львівської області № 236 від 30 листопада 2009 року за своєю природою є актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, а саме: затвердження відповідної документації із землеустрою та видачі державного акта про право власності на землю, що, в свою чергу, підтверджує відсутність правових підстав для подальшого скасування цього акта.

Суд прийшов до вірного висновку, що обраний позивачем спосіб захисту права не забезпечує реального захисту права позивача. Право позивача на спірну земельну ділянку при скасуванні оскаржуваного рішення не може бути відновленим.

З акту приймання-передачі військового майна від 24 липня 2006 року та листа Жовківської міської ради від 28 грудня 2020 року вих № 02-13/705 вбачається, що до складу об`єктів передачі належить 41 будівля, земельна ділянка площею 12,43 га., зокрема, житлові будинки (обліковий номер 1,7,12,13,8,6) житлового містечка № НОМЕР_1 , площа земельної ділянки, 0,081 га. Зазначене також підтверджується наявним в матеріалах справи доказами.
Особливості використання земель оборони, в тому числі самої процедури зміни цільового призначення земель оборони визначаються Законом України «Про використання земель оборони» та відомчими нормативними актами, зокрема Положенням про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основними правилами користування наданими землями, Керівництвом з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженими наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року № 483.

Судом встановлено, що на момент передачі військового майна в комунальну власність територіальної громади м. Жовква за актом приймання-передачі від 24 липня 2006 року положення законодавства, які встановлюють порядок відчуження земельних ділянок у випадку переходу права власності на розташовані на них військові об`єкти нерухомого майна, були відсутні.

Відповідно до ст. 77 ЗК України у чинній на час передачі військово майна редакції в комунальну власність територіальної громади м.Жовква, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Згідно із постановою Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 спеціальні положення ЗК України та законодавства, яке регулює правовий режим військового майна у Збройних Силах України, на час передачі військового майна до комунальної власності передбачали належність земельних ділянок до земель оборони фактично за їх суб`єктною ознакою - надання їх для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, що не узгоджується з наведеним у статті 19 ЗК України поділом земель України на категорії за основним цільовим призначенням. Перехід права на земельну ділянку, що має правовий режим земель оборони, до приватного власника придбаного об`єкта нерухомості, розташованого на ній, об`єктивно зумовлює зміну її цільового призначення, зокрема, на землі забудови (житлової або громадської) або землі промисловості, адже змінюється суб`єкт її використання, земельна ділянка в такому випадку використовується для експлуатації придбаного у власність об`єкта нерухомості, розташованого на цій земельній ділянці, а не є наданою для розміщення і діяльності військової частини. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній.

Набуття юридичними особами приватного права чи фізичними особами у визначеному законодавством порядку права приватної власності на будівлі, які належали до військового майна, створює правові підстави для переходу права на земельну ділянку до власника об`єкта нерухомості, розташованого на ній, у розмірі відповідно до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України саме: в силу правочину з придбання військового майна та автоматичного переходу права користування земельною ділянкою відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Цим зумовлюється право власника такого об`єкта нерухомості вимагати оформлення встановленому порядку свого права користування відповідною земельною ділянкою незалежно від отримання відмови уповноваженої особи від вказаних земель.

Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю у набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавши заяву про відмову від права постійного користування, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення.

У зв`язку із переходом права на об`єкти нерухомого майна житлового містечка № 5 Яворівської КЕЧ району, до комунальної власності перейшла і земельна ділянка, на якій такі розміщені.

Встановлено, що на земельній ділянці, яка була відведена ОСОБА_4 , станом на 1989 рік існував житловий будинок, що підтверджується матеріалами технічної інвентаризації на житловий будинок АДРЕСА_2 ).

Згідно із свідоцтвом про право власності від 20 лютого 2000 року та витягом з реєстру права власності на нерухоме майно 30 листопада 2004 року, вказаний житловий будинок на підставі розпорядження органу приватизації був переданий у спільну часткову власність ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при приватизації державного житлового фонду особи, яким передано у власність жилі приміщення в одноквартирних будинках, набувають право власності на земельні ділянки, де розташований будинок, шляхом їх приватизації згідно із положеннями ЗК України.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у ОСОБА_4 , як власника приватизованого житлового будинку, виникло право на приватизацію земельної ділянки в порядку, передбаченому ЗК України. Рішення Жовківської міської ради від 30 листопада 2009 року № 236 спрямоване на реалізацію процесу приватизації відповідно до положень ст. 118, 121 ЗК України та відповідає вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 березня 2023 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Мікуш Ю.Р. ___________________ Р.В. Савуляк