Номер провадження: 22-ц/813/1163/23
Справа № 523/9432/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря - Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Саганович Олени Юріївни про визнання заповіту та спадкових договорів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Саганович Олени Юріївни про визнання заповіту та спадкових договорів недійсними. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так, позивач ОСОБА_3 , є двоюрідним онуком ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме дві квартири, які розташовані за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Проте після смерті двоюрідної бабусі, позивачу стало відомо що все майно, а саме дві вказані квартири, вона заповіла на підставі спадкового договору громадянці ОСОБА_1 укладеному в квітні 2016 року, фактично перед смертю спадкодавця.

Даний спадковий договір позивач вважає недійсним, оскільки його двоюрідна бабуся не мала можливості усвідомлювати своїх дій на час складання заповіту та спадкового договору. Так, позивач стверджує, що на час складання спадкового договору його двоюрідній бабусі виповнилось 67 років. Вона знаходилась з 1989 року на диспансерному обліку в кабінеті психіатра КУ «Міського психіатричного диспансеру» з діагнозом - хронічного психічного розладу.

На підставі викладеного, позивач просив:

1.Визнати недійсним спадковий договір реєстровий номер № 142, посвідченого 29.03.2016 року, складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., предметом якого є квартира, яка розташована за адресою

АДРЕСА_3 .Визнати недійсним спадковий договір реєстровий номер № 140, посвідченого 29.03.2016 року, складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та посвідченого приватного нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., предметом якого є квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 .

3.Визнати недійсним заповіт на земельну ділянку розташовану на землях Долматівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. 29.03.2016р.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту та спадкових договорів недійсними було задоволено.

Визнано спадковий договір реєстровий номер № 142, посвідченого 29.03.2016 року, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., предметом якого є квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 - недійсним.

Визнано спадковий договір реєстровий номер № 140, посвідченого 29.03.2016 року, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., предметом якого є квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 - недійсним.

Визнано заповіт складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. 29.03.2016р. у реєстрі за № 144 - недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 552 гривні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 30.04.2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої апелянт просить рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, не з`ясувавши всіх обставин справи за наслідками поверхневого розгляду справи, неправильної та неповної оцінки наданих сторонами доказів та надмірного формалізму.

При цьому посилаючись на те, що ухвалою суду першої інстанції було вирішено питання про призначення повторної судової посмертно комплексної психолого-психіатричної експертизи.

Разом з тим, апелянт не була обізнана про необхідність сплатити кошти у сумі 14300 грн за призначення вказаної експертизи.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції ухвалив рішення у вказаній справі незважаючи на те, що ухвала про призначення повторної судової посмертно комплексної психолого-психіатричної експертизи залишилась невиконаною.

Наголошує, що у даному випадку без проведення повторної судової посмертно комплексної психолого-психіатричної експертизи неможливо ухвалити справедливе, законне та обґрунтоване рішення.

02 червня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

При цьому посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та апелянт навмисно намагається ввести суд в оману.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

17.05.2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Саганович Олени Юріївни про визнання заповіту та спадкових договорів недійсними.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.05.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

02 березня 2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обгрунтовано тим, що відповідно до розпорядження Голови Одеського апеляційного суду розгляд цивільних справи відбувається тільки в режимі відеоконференції, проте відповідачка бажає особисто бути присутня при розгляді справи.

Так, вказана цивільна справа перебуває в провадженні апеляційного суду з травня 2021 року та упродовж цього часу справу було неодноразово відкладено.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в проваджденні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права ще до введення державою карантину.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, освідомленість учасників справи про розгляд справи, колегія суддів ухвалила відхилити клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи. Справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Так, позивач ОСОБА_3 , є двоюрідним онуком ОСОБА_4 , що підтверджується рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області по справі №654/2844/16-ц від 04.10.2016р. (Т.1,а.с. 41-42)

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 4272 зареєстрований 23.04.2016р. Відділом ДРАЦС у м. Одесі Одеського міського управління юстиції. (Т.1, а.с. 5)

Після смерті ОСОБА_4 . Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №952/2014р. (Т.1, а.с.6)

В нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . (Т.1, а.с. 81-92)

В судовому засіданні встановлено, що 29.03.2016р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений спадковий договір, відповідно до якого ОСОБА_4 , після своєї смерті передає у власність, а ОСОБА_1 , приймає після смерті ОСОБА_5 у власність квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., реєстровий номер № 142. (Т.1, а.с. 183-184)

29 березня 2016р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений спадковий договір, відповідно до якого ОСОБА_4 , після своєї смерті передає у власність, а ОСОБА_1 , приймає після смерті ОСОБА_5 у власність квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 . Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., реєстровий номер № 140. (Т.1, а.с. 164-165)

Окрім того, в цей же день, ОСОБА_4 був складений заповіт, відповідно до якого вона заповіла ОСОБА_1 Сертифікат на право на земельну частку (пай) cepiї 0151750, виданий сільськогосподарським підприємством імені Горького, Долматівка, Голопристанському районі Херсонської області, розміром 6,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної частки в натурі (на місцевост1) право на частку (пай), переданого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сільськогосподарським підприємством імені Горького, села Долматівка, Голопристанському районі Херсонські області, а також на все майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, i взагалі все те, що на день смерті належати, та на що вона за законом матиму право. (Т.1, а.с. 160)

В судовому засіданні позивач пояснив, що ОСОБА_4 тривалий час страждала на психічне захворювання, а тому станом на 29.03.2016р. не мала можливості усвідомлювати значення своїх дій, а тому відповідачка скористалась її станом здоров`я.

Ухвалою від 22 січня 2018 року призначено по справі посмертну комплексу психолого-психіатричну експертизу, яку доручено експертам Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я». (Т.1, а.с. 209)

03 липня 2018 року до суду від КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради надійшли матеріали цивільної справи та висновок судово-психіатричних експертів № 244. (Т.1, а.с. 217)

Відповідно до висновку судово-психіатричних експертів №244 від 12.06.2018р. було встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в період життя страждала на хронічний психічний розлад у формі "Шизофренія, параноїчна, безперервний тип перебігу. Параноїчний синдром. Психопатоподібний тип дефекту", що абсолютно позбавляло її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також розуміти їх наслідки під час підписання: - спадкового договору реєстровий номер 142, посвідченого 29.03.2016р., складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Саганович О.Ю., предметом якого є квартира, яка розташована: адресою: АДРЕСА_1 ; Спадкового договору реєстровий номер № 140, посвідченого 29.03.2016 року, складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., предметом якого є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; Заповіту на земельну ділянку, розташовану на землях Долматівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., 29.03.2016р. у реєстрі № 144. (Т.1,а.с. 218-233)

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що він знає зі слів квартирантів, які проживали в квартирі ОСОБА_4 , що вони отримували від неї неадекватні листи, а також знає, що вона неодноразово лікувалась в психіатричній лікарні.

Свідок ОСОБА_7 , допитана в суді першої інстанції, пояснила, що вона є родичкою ОСОБА_8 , яка орендувала квартиру ОСОБА_4 , яка їй розповіла, що ОСОБА_4 при спілкуванні дуже часто змінювала свої настрої, то нормально спілкувалась, то говорила незрозуміло.

Свідок ОСОБА_8 , допитана в суді першої інстанції, пояснила, що вона орендувала квартиру ОСОБА_4 , проте вона вважала для себе поведінку ОСОБА_4 дуже специфічною, оскільки остання дуже часто змінювала свій настрій поведінки.

Свідок ОСОБА_9 , допитана в суді першої інстанції, пояснила, що вона відвідувала ОСОБА_4 у її квартирі, проте квартира перебувала в дуже антисанітарному стані. Під час бесіди, ОСОБА_4 пояснила, що її сусіди бажають їй смерті, оскільки мають намір отримати її майно. Під час розмови по телефону, ОСОБА_4 дуже різко змінювали свій настрій, у тому числі висловлювала певні погрози.

Свідок ОСОБА_10 , допитана в суді першої інстанції, пояснила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були дуже близькі, оскільки дружили багато років. Після смерті чоловіка ОСОБА_4 залишилась одинокою людиною, оскільки вона проживала одна. В зв`язку з чим, ОСОБА_1 надавала їй постійно допомогу, доглядала за нею. ОСОБА_4 пояснювала всім, що вона потребує стороннього нагляду, та ОСОБА_1 буде її опікуном.

Свідок ОСОБА_11 , допитана в суді першої інстанції, яка є подругою ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_4 вона знає з 1983р., оскільки проживали в одному дворі. Вона знала ОСОБА_4 , як нормальну людину, оскільки вони спільно ходили за отриманням пенсії.

Свідок ОСОБА_12 , допитана в суді першої інстанції, пояснила, що вона була знайома з ОСОБА_4 з 1976р., та вона не бачила в її діях будь-яких ознак неадекватної поведінки.

Свідок ОСОБА_13 , допитана в суді першої інстанції, пояснила, що вона була знайома з ОСОБА_4 з 1995р., яка була нормальною людиною, оскільки цікавилась політикою, читала багато газет та журналів. Під час співбесіди вона розповідала, що залишилась одна, родичі їй не допомагають. В березні пояснила, що за нею буде доглядати вже ОСОБА_1 ..

Відповідно до медичної документації ОСОБА_4 з 1989 року знаходилась на диспансерному обліку у психіатра, у зв`язку із хронічним психічним розладом, а саме, страждала на "шизофренію, параноїчної форми, безперервний тип дії.»

Окрім того, вбачається, що ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні з 24.03.1989р. по 01.06.1989р., 01.03.1990р. по 15.05.1990р., 02.04.1996р. по 30.04.1996р., 08.02.1997р. по 05.03.1997р., 13.12.2002р. по 20.01.2003р., 21.02.2005р. по 20.04.2005р., 02.12.2006р. по 12.01.2007р., 01.04.2007р. по 28.04.2007р., 08.05.2007р. по 12.06.2007р., 15.12.2008р. по 06.01.2009р., 21.06.2009р. по 14.07.2009р.., 07.04.2010р. по 13.03.2010р., 26.06.2012р. по 02.07.2012р., а також неодноразово консультувалась з лікарем-психіатром.

Мотивувальна частина

застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Для встановлення психічного стану спадкодавця в момент складання заповіту (укладення спадкового договору), який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2022 року у справі № 554/7289/19 (провадження № 61-13635св21).

Психічний стан особи може бути підтверджений саме судово-психіатричною експертизою, яка і є допустимим доказом у встановленні спірних обставин.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 755/16032/15-ц (провадження № 61-18092св21).

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19).

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 13 травня 2019 у справі № 372/830/17-ц, провадження № 61-39444св18, у Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 234/9293/14-ц, провадження № 61-2968св19, у Постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 495/538/16-ц, провадження № 61-43716св18, у Постанові Верховного Суду від 07 серпня 2020 року у справі № 234/15365/17-ц, провадження № 61-259св19 та у Постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 761/10023/13-ц, провадження № 61-9951св18.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до висновку судово-психіатричних експертів №244 від 12.06.2018р. було встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в період життя страждала на хронічний психічний розлад у формі "Шизофренія, параноїчна, безперервний тип перебігу. Параноїчний синдром. Психопатоподібний тип дефекту", що абсолютно позбавляло її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також розуміти їх наслідки під час підписання: - спадкового договору реєстровий номер 142, посвідченого 29.03.2016р., складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Саганович О.Ю., предметом якого є квартира, яка розташована: адресою: АДРЕСА_1 ; Спадкового договору реєстровий номер № 140, посвідченого 29.03.2016 року, складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., предметом якого є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; Заповіту на земельну ділянку, розташовану на землях Долматівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., 29.03.2016р. у реєстрі № 144. (Т.1,а.с. 218-233)

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що він знає зі слів квартирантів, які проживали в квартирі ОСОБА_4 , що вони отримували від неї неадекватні листи, а також знає, що вона неодноразово лікувалась в психіатричній лікарні.

Свідок ОСОБА_7 , допитана в суді першої інстанції, пояснила, що вона є родичкою ОСОБА_8 , яка орендувала квартиру ОСОБА_4 , яка їй розповіла, що ОСОБА_4 при спілкуванні дуже часто змінювала свої настрої, то нормально спілкувалась, то говорить незрозуміло.

Свідок ОСОБА_8 , допитана в суді першої інстанції, пояснила, що вона орендувала квартиру ОСОБА_4 , проте вона вважала для себе поведінку ОСОБА_4 дуже специфічною, оскільки остання дуже часто змінювала свій настрій поведінки.

Свідок ОСОБА_9 , допитана в суді першої інстанції, пояснила, що вона відвідувала ОСОБА_4 у її квартирі, проте квартира перебувала в дуже антисанітарному стані. Під час бесіди, ОСОБА_4 пояснила, що її сусіди бажають їй смерті, оскільки мають намір отримати її майно. Під час розмови по телефону, ОСОБА_4 дуже різко змінювали свій настрій, у тому числі висловлювала певні погрози.

Свідок ОСОБА_10 , допитана в суді першої інстанції, пояснила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були дуже близькі, оскільки дружили багато років. Після смерті чоловіка ОСОБА_4 залишилась одинокою людиною, оскільки вона проживала одна. В зв`язку з чим, ОСОБА_1 надавала їй постійно допомогу, доглядала за нею. ОСОБА_4 пояснювала всім, що вона потребує стороннього нагляду, та ОСОБА_1 буде її опікуном.

Свідок ОСОБА_11 , допитана в суді першої інстанції, яка є подругою ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_4 вона знає з 1983р., оскільки проживали в одному дворі. Вона знала ОСОБА_4 , як нормальну людину, оскільки вони спільно ходили за отриманням пенсії.

Свідок ОСОБА_12 , допитана в суді першої інстанції, пояснила, що вона була знайома з ОСОБА_4 з 1976р., та вона не бачила в її діях будь-яких ознак неадекватної поведінки.

Свідок ОСОБА_13 , допитана в суді першої інстанції, пояснила, що вона була знайома з ОСОБА_4 з 1995р., яка була нормальною людиною, оскільки цікавилась політикою, читала багато газет та журналів. Під час співбесіди вона розповідала, що залишилась одна, родичі їй не допомагають. В березні пояснила, що за нею буде доглядати вже ОСОБА_1 ..

Відповідно до медичної документації ОСОБА_4 з 1989 року знаходилась на диспансерному обліку у психіатра, у зв`язку із хронічним психічним розладом, а саме, страждала на "шизофренію, параноїчної форми, безперервний тип дії.»

Окрім того, вбачається, що ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні з 24.03.1989р. по 01.06.1989р., 01.03.1990р. по 15.05.1990р., 02.04.1996р. по 30.04.1996р., 08.02.1997р. по 05.03.1997р., 13.12.2002р. по 20.01.2003р., 21.02.2005р. по 20.04.2005р., 02.12.2006р. по 12.01.2007р., 01.04.2007р. по 28.04.2007р., 08.05.2007р. по 12.06.2007р., 15.12.2008р. по 06.01.2009р., 21.06.2009р. по 14.07.2009р.., 07.04.2010р. по 13.03.2010р., 26.06.2012р. по 02.07.2012р., а також неодноразово консультувалась з лікарем-психіатром.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вищевказаний висновок експерта узгоджується з іншими матеріалами справи, поясненнями свідків, є чітким, зрозумілим, категоричним, не ґрунтується на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про неналежність та недопустимість цих доказів, зокрема і висновку судово-психіатричних експертів №244 від 12.06.2018р., є безпідставними та необґрунтованими, оскільки останній не містить неповноти або неясності, доказів складення висновку експерта з порушенням чинного законодавства не надано.

Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення доводи апеляційної скарги щодо непризначення місцевим судом повторної експертизи, оскільки відповідачка ОСОБА_1 мала достатньо часу для здійснення оплати за експертизу в суді першої інстанції. Так, висновок судово-психіатричних експертів №244 від 12.06.2018р. не визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, тому відсутні правові підстави для призначення повторної експертизи, що узгоджується з вимогами статей 103, 113 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскарженого судового рішення спростовуються матеріалами справи.

При цьому суд врахував усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Саганович Олени Юріївни про визнання заповіту та спадкових договорів недійсними -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 березня 2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова