справа № 361/7612/20
провадження № 2/361/266/23
РІШЕННЯ

Іменем України

05 червня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Панек А.С., Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 жовтня 2014 року в загальному розмірі 16206 грн. 03 коп.

В обґрунтування позову зазначало, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк, яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк), у зв`язку з чим відповідач підписав анкету-заяву № б/н від 07 жовтня 2014 року, відповідно до якої він отримав кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписанням анкети-заяви відповідач ОСОБА_1 (далі Позичальник або Клієнт) підтвердив свою згоду на те, що ця анкета-заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті w.w.w.privatbank.ua, складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір).

Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав Позичальникові кредит у зазначеній сумі. Проте відповідач своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 має перед Банком заборгованість за вказаним вище договором на загальну суму 16206 грн. 03 коп., з яких: 12121 грн. 71 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту та 4084 грн. 32 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Представник позивача Ляр Д.Ю. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просив суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов визнає частково, не заперечує проти стягнення із нього на користь Банку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12121 грн. 71 коп., в іншій частині вимог позов Банку не визнає та проти їх задоволення заперечує.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем частково, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2014 року з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ ПриватБанк, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно із якою Банк надав йому кредит у розмірі 12000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на відкритий картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він зобов`язується виконувати зазначені Умови та правила надання банківських послуг.

При укладенні цього договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивачем АТ КБ ПриватБанк свої зобов`язання за кредитним договором виконано, відкрито відповідачу ОСОБА_1 картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі 12000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я Позичальника.

Відповідно до наданої Банком виписки з карткового рахунку відповідач ОСОБА_1 користувався отриманими кредитними коштами, здійснював відповідні платежі та періодично частково погашав кредит.

Разом з тим, у порушення умов договору та вимог закону свої зобов`язання за вказаним вище кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконував, своєчасно заборгованість за кредитним договором не погашав.

Із наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 07 жовтня 2014 року вбачається, що станом на 30 вересня 2020 року внаслідок невиконання належним чином відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 має перед АТ КБ ПриватБанк заборгованість за даним договором на загальну суму 16206 грн. 03 коп., з яких: 12121 грн. 71 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4084 грн. 32 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ч. 1 ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

У ч. 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, у даному випадку позивач АТ КБ ПриватБанк.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відома, у зв`язку з чим Банк має підтвердити, що на момент укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

У ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

АТ КБ ПриватБанк, звертаючись до суду з цим позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім простроченого тіла кредиту в розмірі 12121 грн. 71 коп., просить також стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку суму заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 4084 грн. 32 коп.

Судом встановлено, що АТ КБ ПриватБанк свої зобов`язання за укладеним сторонами кредитним договором № б/н від 07 жовтня 2014 року виконало, надало ОСОБА_1 кредит у визначеному договором розмірі, проте останній у порушення вимог закону та умов договору своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, внаслідок чого відповідач має заборгованість за цим кредитним договором.

Тіло кредиту це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою яку позичальник своєчасно не повернув.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів.

Враховуючи, що фактично отримані та використані Позичальником кошти добровільно АТ КБ ПриватБанк не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання та повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів, а саме заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними ним у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 365/159/19 та постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 161/5267/20.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що вимоги АТ КБ ПриватБанк про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку суми простроченого тіла кредиту в розмірі 12121 грн. 71 коп. ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених АТ КБ ПриватБанк вимог щодо стягнення із Позичальника на користь Банку заборгованості за простроченими відсотками, суд дійшов таких висновків.

У підписаній сторонами анкеті-заяві № б/н від 07 жовтня 2014 року процентна ставка за прострочення виконання грошового зобов`язання не зазначена.

Банк, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір та порядок нарахування, крім розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 07 жовтня 2014 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, які є невід`ємними частинами цього кредитного договору, виписку по рахунку Позичальника, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видачу кредитних карток.

Матеріали справи не містять підтвердження того, що саме ці Умови та правила і витяг із Тарифів розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання Позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному у цих документах розмірах і порядку нарахування, що додані Банком до позовної заяви.

Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 вказав на те, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 182/1806/17.

Суд вважає, що у даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами, неможливо застосувати положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ ПриватБанк з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення Банку до суду із даним позовом. Кредитор міг додати до позовної заяви Витяги з Тарифів і Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяги із Тарифів і Умов та правил не можуть розцінюватися судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ ПриватБанк за посиланням https://privatbank.ua/terms/ Архів договорів не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, оскільки вони не містять інформації щодо особистого підпису Позичальника на документах, якими Банк обґрунтовує свої вимоги.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка, Стандарт), якщо такі Умови не містять підпису Позичальника, викладена Верховним Судом України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

Підписана Позичальником анкета-заява № б/н від 07 жовтня 2014 року містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію. Даний кредитний договір, укладений між сторонами у вигляді підписаної сторонами заяви-анкети, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 за аналогічним позовом АТ КБ ПриватБанк до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом викладено правовий висновок про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У ч. 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ ПриватБанк суми заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 4084 грн. 32 коп. відсутні, тому позов у цій частині вимог задоволенню не підлягає.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 07 жовтня 2014 року грошові кошти Банку добровільно не повернуті, суд дійшов висновку, що позов АТ КБ ПриватБанк підлягає задоволенню частково, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 жовтня 2014 року, яка складається із суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 12121 грн. 71 коп., в іншій частині вимог позов Банку задоволенню не підлягає.

Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі до суду позову судовий збір у розмірі 2102 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 49, 76, 81, 82, 89, 141, 206, 223, 259, 263 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк, , заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 жовтня 2014 року в розмірі 12121 (дванадцять тисяч сто двадцять одна) грн. 71 коп. та судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.