Номер провадження: 22-ц/813/4256/23
Справа № 509/4517/21
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
13.03.2023 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,
учасники справи:
позивач за первісним позовом та відповідач за об`єднаним позовом ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом та позивач за об`єднаним позовом ОСОБА_2 ,
третя особа без самостійних вимог на предмет спору за об`єднаним позовом - Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,
на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 листопада 2022 року, ухвалено судом у складі судді Гандзій Д.М.
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області,
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначив, що з 10.11.2017 року сторони перебувають у шлюбі, від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_4 . Спільне життя з ОСОБА_2 не склалося, через різні погляди на життя та несумісність характерів. Позивач зазначає, що сторони не підтримують фактичні подружні відносини з серпня 2021 року.
У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 з позовом до про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, уточнивши позовні вимоги просила суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 575, зареєстрований 10.11.2017 року Чорноморським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, залишити проживати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Овідіопольський районний суд Одеської області рішенням від 03 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя задовольнив частково, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнив. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10.11.2017 року Чорноморським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (актовий запис № 575) розірвав. Визначив місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 разом з матірю ОСОБА_2 . У задоволенні решти позову ОСОБА_1 відмовив. Суд вирішив питання про стягнення судових витрат.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поділ майна подружжя, виходив з того, що тягар доказування невиправданих витрат відповідачем коштів в особистих цілях повністю покладається на позивача, проте останнім, в порушення приписів ст. 81 ЦПК України, не доведено факт витрат спільних грошових коштів на розсуд відповідачки проти волі позивача та не в інтересах сім`ї або не на потреби сім`ї.
Суд першої інстанції встановив, що вказані кошти у виді заробітної плати позивача, витрачені відповідачкою в інтересах сім`ї протягом періоду знаходження позивача у рейсі, з його відома та згоди, що підтверджується листуванням сторін в месенджері. Крім того, з наданих відповідачем доказів, вбачаються витрати на придбання квитків на подорож відповідачки разом з малолітнім сином до Єгипту та Туреччини. Також, представницею відповідачки документально підтверджені витрати на лікування спільної малолітньої дитини сторін та відвідування дитиною Центру розвитку особливої дитини та його дозвілля, придбання продуктів харчування, ліків та одягу як для дитини, так і для дружини.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що всі вищевказані витрати за рахунок спільних, сімейних, зароблених позивачем коштів у виді заробітної плати витрачені відповідачкою на потреби та в інтересах їхньої з позивачем сім`ї, та зі згоди позивача.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , просить рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо поділу майна подружжя скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, та зазначає, що судом невірно встановлено період за який нарахована заробітна плата, так заробітна плата нарахована позивачу за період перебування у рейсі з 02.03.2021 року по 07.08.2021 року, при цьому шлюбні відносини сторін припинились 10.08.2021 року, що встановлено судом та не заперечувалось сторонами. Тому позивач вважає, що кошти витрачені відповідачкою після 10.08.2021 року у розмірі 4000 доларів США витрачені останньою на власний розсуд.
Також позивач вважає, що договір на туристичне обслуговування від 18.08.2021 року не є доказом витрат спільного майна, оскільки здійснений не у період з 06.04.2021 року по 25.04.2021 року.
Докази надані відповідачем на підтвердження лікування сина також, на думку позивача не є достовірними.
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2022 року ОСОБА_2 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснювалось Органу опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області право подати до Одеського апеляційного суду пояснення у письмовій формі, проте пояснень не надходило.
Процедура реєстрації в ЄСІТС (реєстрація Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси) передбачає проходження запропонованої засобами Електронного кабінету процедури реєстрації з використанням кваліфікованого електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (пункт 9 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).
Представник позивача ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_5 зареєстровані у підсистемі «Електронний кабінет» за допомогою своїх офіційних електронних адрес.
Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Одеським апеляційним судом представнику відповідача надсилалась копія апеляційної скарги та ухвала про відкриття провадження у справі, які доставлені до електронного кабінету 09.01.2023 року.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 листопада 2022 року в оскаржуваній частині без змін, посилаючись на те, що кошти у розмірі 4000 доларів США нараховані позивачу 02.08.2021 року, тобто до припинення ведення спільного господарства. Доводи позивача щодо договору на туристичне обслуговування від 18.08.2021 року не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи є докази на підтвердження здійснення вказаних витрат, разом з тим, з боку ОСОБА_1 жодних заперечень щодо вказаної подорожі та поточних витрат не надходило. Щодо відвідування дитиною Центру розвитку особливої дитини «Наш світ» то відповідач звертає увагу, що всі квитанції про сплату надруковані друкарським способом, заповнені юридичною особою, містять печатку та разом з тим, на ОСОБА_2 не покладений обов`язок перевіряти відповідність зазначених квитанцій вимогам нормативних актів.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.
Представник позивача та представник відповідача про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України шляхом надсилання судової повістки за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» до «Електронного кабінету», та її отримання, що підтверджується довідками про доставку судової повістки до електронного кабінету.
Представник позивача, яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.
Представник відповідача, яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу просила залишити без задоволення, а рішення в оскаржуваній частині залишити без змін.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Із тексту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду в частині позовних вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, сторонами не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24 жовтня 2008 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині поділу спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що кошти у виді заробітної плати позивача, витрачені відповідачкою в інтересах сім`ї протягом періоду знаходження позивача у рейсі, з його відома та згоди, що підтверджується листуванням сторін в месенджері. Відповідачкою документально підтверджені витрати на лікування спільної малолітньої дитини сторін та відвідування дитиною Центру розвитку особливої дитини та його дозвілля, придбання продуктів харчування, ліків та одягу як для дитини, так і для дружини, придбання квитків на подорож відповідачки разом з малолітнім сином до Єгипту та Туреччини.
Суд вважав, що тягар доказування невиправданих витрат відповідачкою в особистих цілях та не в інтересах сім`ї повністю покладається саме на сторону позивача, чого представник позивача в судовому засіданні не довів суду, не надавши належних та допустимих доказів, що передбачено ст.ст. 76-81 ЦПК України своїх тверджень щодо витрат відповідачкою сімейних спільних коштів на особисті потреби, а не в інтересах сім`ї.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі в оскаржуваній частині апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Із матеріалів справи вбачається, що 10.01.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 , виданим Чорноморським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що шлюбні відносини подружжя припинено з 10.08.2021 року.
Позивач ОСОБА_1 є моряком, працевлаштованим на суднах іноземних компаній на посаді другого помічника капітана і дійсно, в останній раз перебував у рейсі в період з 02.03.2021 року по 07.08.2021 року (т. 1 а.с. 18-22).
Відповідно до частини другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
В статті 68 СК України зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
02.04.2021 року - 4000 доларів США;
30.04.2021 року - 3900 доларів США;
04.06.2021 року - 3900 доларів США;
06.07.2021 року - 3915 доларів США;
02.08.2021 року - 4000 доларів США.
Вказані кошти є заробітною платою ОСОБА_1 , отримані за час перебування у рейсі в період з 02.03.2021 року по 07.08.2021 року, зазначені обставини сторонами не оскаржуються.
Зняття коштів відповідачем за первісним позовом здійснювалося:
06.04.2021 року - 4000 доларів США;
11.06.2021 року - 7800 доларів США;
22.07.2021 року - 3915 доларів США;
09.09.2021 року - 4000 доларів США.
Зазначені обставини свідчать про те, що на час припинення шлюбних відносин сторін, а саме 10.08.2021 року, на поточному рахунку в іноземній валюті № НОМЕР_2 , відкритому на ім`я ОСОБА_2 в АТ «Креді Агріколь банк» обліковувалися кошти в сумі 4000 доларів США, які є спільною сумісною власністю подружжя та вказані кошти зняті ОСОБА_2 09.09.2021 року, тобто після припинення сторонами шлюбних відносин.
Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідачем за первісним позовом як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так під час розгляду в суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано суду доказів на підтвердження обставин, що кошти, які зняті після припинення сторонами шлюбних відносин у розмірі 4000 доларів США, витрачалися з відома та за згодою позивача за первісним позовом.
Судом першої інстанції встановлено і сторонами не оспорюється, що відповідачка не працює і немає самостійного доходу у зв`язку з доглядом за спільною малолітньою дитиною.
У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.03.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено відповідачу за первісним позовом у задоволенні клопотання про дослідження довідки КНП «Дитяча міська поліклініка № 6» від 14.10.2022 року, оскільки не викладено обставини і не надано доказів неможливості подання до суду першої інстанції у визначений цивільним процесуальним законодавством строк довідку, при цьому судом враховано, що інтереси відповідача в суді першої інстанції представляв адвокат, який приймав участь у судових засіданнях.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відзиві на апеляційну скаргу не викладені обставини та не надано доказів неможливості подання до суду першої інстанції у визначений цивільним процесуальним законодавством строк довідки, яка додана до відзиву з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача,отже відповідачем не наведено поважних причин ненадання довідки під час розгляду справи судом першої інстанції.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що витрати, ОСОБА_2 до припинення сторонами шлюбних відносин, а саме до 10.08.2021 року здійснені за рахунок спільних, сімейних, зароблених позивачем коштів у виді заробітної плати та витрачені відповідачкою на потреби та в інтересах їхньої з позивачем сім`ї та зі згоди позивача, що було підтверджено документально і відповідає приписам ст. ст. 61 ,65 СК України.
Позивачем за первісним позовом зазначені обставини не спростовані.
Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 листопада 2022 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжязадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 в порядку поділу спільного майна подружжя кошти в сумі 39250 грн та 2000 доларів США, що еквівалентно 53548,73 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 березня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова