Справа № 282/1151/22
Провадження № 2/282/54/23
У Х В А Л А

Іменем України

06 березня 2023 року

смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - Носача В.М.,

при секретарі судового засідання - Демчук В.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Любарської селищної ради, про визначення місця проживання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Любарського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Любарської селищної ради про визначення місця проживання дітей.

Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 31 січня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

У підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача подав заяву в якій просить розгляд справи провести у його відсутності.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча про час день і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник служби у справах дітей Любарської селищної ради у судове засідання не з`явився, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Із матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 просить визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним.

Отже, діти сторін у справі - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягли чотирнадцяти років, а відтак, з цього часу втратили статус малолітніх дітей.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Так, нормами чинного цивільного законодавства, зокрема, главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, є малолітньою особою (ст. 31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст. 32 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України).

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.3 ст. 29 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що у разі, якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Отже, положення статті 161 СК України щодо вирішення спору про визначення місця проживання дитини стосуються лише малолітніх дітей, тобто тих, які не досягли чотирнадцятирічного віку.

Частиною 3 ст. 160 СК України визначено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Отже, провівши системний аналіз вищезазначених норм матеріального права, суд звертає увагу на те, що пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини (тобто тієї, яка досягла 14-річного віку) не передбачено нормами чинного законодавства, а тому, оскільки діти сторін на момент розгляду справи досягли чотирнадцятирічного та сімнадцятирічного віку, саме їм належить право самостійно обирати місце свого проживання.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 12 листопада 2018 року по справі №344/16920/16-ц та від 25 січня 2018 року по справі № 537/5119/15-ц, зокрема про те, що оскільки дитина досягла чотирнадцяти років, то вправі самостійно обирати своє місце проживання, а тому відсутні правові підстави для визначення її місця проживання.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у цивільній справі №522/12901/17 зазначено про те, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» належить тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Тому суд дійшов висновку, що заявлені у позові вимоги про визначення місця проживання дітей, які досягли 14 років, не підлягають судовому розгляду.

З урахуванням викладеного, провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, 258-261 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Любарської селищної ради, про визначення місця проживання дітей - закрити у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя В.М. Носач