П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023року м. Київ

Справа №755/8760/20

Провадження № 22-ц/824/4326/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , терті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , терті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Позов мотивований тим, що на підставі договору дарування від 16 серпня

2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стулій К. М., зареєстрованого у реєстрі за № 755, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2142488, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

13 серпня 2018 року у його квартирі сталося залиття внаслідок несправного сантехнічного обладнання у розташованій вище квартирі АДРЕСА_2 за цією ж адресою, про що представниками ЖЕД-210 було складено акт.

Власниками квартири АДРЕСА_3 є відповідачі, які до теперішнього часу в добровільному порядку не відшкодували завдані збитки внаслідок залиття, що згідно з кошторисом по комплексному ремонту квартири, складеному

ФОП ОСОБА_6 складають 45 375,00 грн, розрахунок будівельних і витратних матеріалів - 8 703,00 грн, а всього - 54 078 грн.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачів матеріальні збитки, завдані залиттям квартири у розмірі 54 078,00 грн відповідно до їх часток права власності на квартиру, а саме з ОСОБА_2 - 18 026,00 грн, з ОСОБА_3 -

36 052,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про відшкодування завданої шкоди.

Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін.

У березні 2021 року від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, у якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що акт про залиття від 16 серпня 2018 року не може бути належним та допустимим доказом, оскільки не відповідає Правилам утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлового господарства від 17 травня 2005 року № 76, що, на думку відповідачів, узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 2-1974/11. Крім того, вказували на відсутність доказів визначення ступені зношеності ремонту та стану квартири до залиття, а також оцінки вартості пошкоджень та необхідного відновлювального ремонту, а надана позивачем копія договору з капітального ремонту належної йому квартири, в додатках до якого наведений перелік робіт та матеріалів, не узгоджується з переліком пошкоджень, зазначених у акті. Поряд з цим, позивач не надав докази вартості понесених ним витрат на придбання матеріалів та необхідності проведення деяких робіт. Відсутні й докази здійснення позивачем будь-якої оплати та/або розрахунків (чеки, накладні, квитанції до прибуткових касових ордерів) як на користь підрядника, так і на користь будь-яких інших осіб. Тобто не можливо встановити дійсний розмір витрат, понесений позивачем. Також вказували, що за адресою по АДРЕСА_4 зареєстрований та проживає лише ОСОБА_5 ,

а відповідачі, які є власниками квартири, зареєстровані за іншою адресою, а тому не відповідають за завдану шкоду в контексті заявлених вимог.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , терті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задоволено.

Стягнето з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану залиттям квартири у розмірі 18 026,00 грн.

Стягнето з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану залиттям квартири у розмірі 36 052,00 грн.

Стягнето в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Суд, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди його майну та враховуючи, що відповідачі, як співвласники квартири на час виникнення спірних правовідносин, не довели відсутність їх вини у заподіянні шкоди, дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири на загальну суму 54 078,00 грн.

03 грудня 2022 року ОСОБА_3 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просять скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14липня 2022 року та відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано оцінки аргументам, наведеним у відзиві на позовну заяву, зокрема тим обставинам, що позивачем не доведено самого факту залиття квартири та недоведено розміру ніби-то нанесених матеріальних збитків. Доданий до позовної заяви акт не може бути належним та допустимим доказом, з огляду на його невідповідність вимогам Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлового господарства від 17 травня 2005 року № 76. Заявник вказує, що судом першої інстанції зовсім не досліджувались докази по справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 07 грудня 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09грудня 2022 року витребувано

з Дніпровського районного суду м. Києва матеріали справи № 755/8760/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , терті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

29 березня 2023 року матеріали справи № 755/8760/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року поновлено

ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження рішення Дніпровського районного суду

м. Києва від 14 липня 2022 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня

2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , терті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 травня 2023 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 54 078,00грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248 100,00 грн).

А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Оскільки ОСОБА_2 не оскаржує рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, а ОСОБА_3 не надало доказів на здійснення представництва ОСОБА_2 , Київський апеляційний суд здійснює апеляційний перегляд справи лише в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 16 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стулій К. М., зареєстрованого у реєстрі за номером 755, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2142488.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від

25 листопада 2019 року співвласниками квартири

АДРЕСА_3 є відповідачі. Зокрема ОСОБА_2 належить 1/3 частини квартири, а

ОСОБА_3 - 2/3 частин.

Актом про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого (або холодного водопостачання) (далі - Акт), складеного комісією ЖЕД 210 від 16 серпня 2018 року у складі головного інженера ОСОБА_12, інженера з ремонту ОСОБА_10 та майстра з експлуатації ОСОБА_11 встановлено факт залиття квартири АДРЕСА_1 , яке сталося 13 серпня 2018 року внаслідок несправного стану сантехнічного обладнання у розташованій вище квартирі

АДРЕСА_2 . Також у акті зазначено, що відповідальність за справний стан такого обладнання несе власник квартири АДРЕСА_2 .

У акті зазначено, що у квартирі позивача внаслідок залиття у житловій кімнаті площею 17, 3 кв. м залито стелю (побілка), стіни (шпалери); у житловій кімнаті площею 11,5 кв. м - стеля (побілка), стіни (шпалери); на кухні стеля (побілка), стіни (частково побілка, частково - олійне фарбування); коридор площею 9,5 кв. м - стеля (побілка), стіни (шпалери); туалет площею 1,4 кв. м - стеля (побілка), стіни (олійне фарбування).

Власники квартири АДРЕСА_2 , з якої відбулося залиття, спочатку погоджувалися відшкодувати завдані збитки, проте у подальшому відмовилися від вчинення цих дій, на претензії від 12 жовтня 2019 року та від 17 лютого 2020 року не реагували.

Згідно кошторису по комплексному ремонту квартири, складеному 05 липня

2019 року ФОП ОСОБА_6 , матеріальні збитки завдані ОСОБА_1 становлять 45 375,00 грн, а також розрахунком будівельних і витратних матеріалів - 8 703,00 грн, а всього - 54 078,00 грн.

Доказів на спростування завдання шкоди та розміру спричиненої матеріальної шкоди стороною відповідача не надано.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення, в частині яка переглядається, зазначеним вимогам закону відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктами 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (стаття 386 ЦК України).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 27 травня 2021 року

у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови

від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою

є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до вимог статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини (стаття 1190 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди його майну та враховуючи, що ОСОБА_3 , як співвласники квартири на час виникнення спірних правовідносин, не довела відсутність її вини у заподіянні шкоди, дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири та стягнення з ОСОБА_3 на користь

ОСОБА_1 шкоду, завдану залиттям квартири у розмірі 36 052,00 грн.

Аргументи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, оскільки доказів на спростування встановлених обставин заявником не надано.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , терті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення в цій частині немає.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_3 без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , терті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна