Справа № 450/634/19 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/1998/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
Категорія: 11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Зимноводівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва (приміщення магазину) та визнання недійсним (скасування) запису про право власності на нерухоме майно та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила: зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка розташована в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0654 га, з кадастровим номером :01:002:0017, та належить їй на праві приватної власності, шляхом знесення (демонтажу) самочинно збудованого магазину, що належить ОСОБА_3 та розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 75,8 кв.м., на земельній ділянці, яка їй належить; визнати недійсним номер запису про право власності: 2756721 про право власності на магазин, розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 75,8 кв.м., виданий 07.10.2013 року ОСОБА_3 ; стягнути з ОСОБА_3 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 768 грн. 40 коп., витрати на проведення судової експертизи в розмірі 6000 грн. та вартість виконаних робіт по відновленню меж земельної ділянки в розмірі 2300 грн.

Свої вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона є власником земельної ділянки в АДРЕСА_1 , площею 0,0654 га., кадастровий номер: :01:002:0017, а власником суміжної земельної ділянки є територіальна громада с. Зимна Вода, на якій відповідач ОСОБА_3 самочинно, з порушенням будівельних норм і правил, без належно затвердженого проекту та дозвільних документів, без виділення у встановленому законом порядку земельної ділянки, збудував приміщення магазину, зареєструвавши на нього право власності, частина якого знаходиться на її (позивача) земельній ділянці, що підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи №25/01-19я від 01.02.2019 року.

Зазначає, що такими неправомірними діями відповідач порушив її право, як власника, на вільне володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою.

У травні 2019 року відповідач ОСОБА_3 подав зустрічний позов, у якому просив визнати недійсним державний акт від 23.10.2008 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,0654 га, кадастровий номер: :01:002:0017, розташовану в с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2019 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 рішення суду не оскаржував.

Апелянт ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що самочинне будівництво здійснено на належній їй земельній ділянці, на підтвердження чого було надано висновок експертизи, який безпідставно не враховано судом при вирішенні даного спору.

Зазначає, що відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи, будівля магазину займає 9,76 кв.м. площі належної їй на праві власності земельної ділянки і відновити її (позивача) порушене право неможливо в інший спосіб, аніж шляхом знесення самочинного будівництва.

Також звертає увагу, що самочинне будівництво здійснене відповідачем ОСОБА_3 на земельній ділянці, яка йому не належить, а була надана Зимноводівською сільською радою в тимчасове користування (оренду).

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №488570 від 23.10.2008 року (а.с.21 т.1), ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,0654 га (кадастровий номер: :01:002:0017), з цільовим призначенням для обслуговування виробничих приміщень, яка розташована в с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області.

Вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.03.2006 року, укладеного між ОСОБА_1 (покупцем) та Зимноводівською сільською радою (продавцем), посвідченим приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєвою О.Я. (а.с.78 -79 т.1).

З копій матеріалів інвентаризаційної справи (а.с.5-21, 26-44 т.2) встановлено, що ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення, загальною площею 11,0 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (стара назва АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування від 17.12.2009 року, укладеного з ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Копійчак Є.В.

ОСОБА_5 , в свій час, набула право власності на вказане вище нежитлове приміщення (павільйон) на підставі заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2009 року.

Згідно довідки Зимноводівської сільської ради №3175 від 24.09.2009 року, ця споруда названа як металевий кіоск.

Рішенням виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №149 від 05.08.2010 року надано згоду гр. ОСОБА_3 на виготовлення будівельного паспорту для реконструкції магазину в АДРЕСА_3 та встановлено розмір пайової участі замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Зимна Вода у сумі 6% від кошторисної вартості об`єкта містобудування із укладенням між ОСОБА_3 та сільською радою договору про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспотрної та соціальної інфраструктури села.

Будь-яких інших дозвільних документів на реконструкцію магазину в матеріалах інвентаризаційної справи немає і відповідачем ОСОБА_3 суду не надано.

Разом з тим, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2010 року (справа №2-2154/10) визнано за ОСОБА_3 право власності на новоутворений після реконструкції магазин, загальною площею 75,8 кв.м., в АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_3 зареєстрував право власності на спірну будівлю магазину, загальною площею 75,8 кв.м. (а.с.43-44 т.2).

Однак, постановою Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року вказане вище рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2010 року скасоване з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на новостворене після реконструкції нежитлове приміщення магазину, загальною площею 75,8 кв.м., в АДРЕСА_1 (а.с.191-192 т.1).

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року визнано неподаною та повернуто скаржнику (а.с.194 т.1).

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною першою статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельній роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст.376 ЦК).

Той факт, що реконструкція належного ОСОБА_3 приміщення магазину із збільшенням його площі з 11,0 кв.м. до 75,8 кв.м., є самочинним будівництвом, відповідачем не заперечувалось і, додатково, підтверджується постановою Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року, яка набрала законної сили.

Той факт, що частина будівлі магазину після його реконструкції знаходиться на належній позивачці земельній ділянці, підтверджується висновком судового експерта Заяць І.Г. №25/01-19я від 01.02.2019 року (а.с.12-20 т.1), згідно з яким, споруда магазину по АДРЕСА_1 , площею 75,8 кв.м., частково знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1 і займає 9,76 кв.м. площі належної їй земельної ділянки.

Доказів на спростування цієї обставини відповідачем не надано.

Отже, належними і допустимими доказами підтверджено, що внаслідок здійснення відповідачем самочинної реконструкції приміщення магазину із збільшенням його площі з 11,0 кв.м. до 75,8 кв.м. зайнято частину належної позивачці на праві власності земельної ділянки, чим порушується її право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому відповідно до наведеної вище норми статті 376 ЦК України, а також статті 391 ЦК України та статті 152 ЗК України, згідно з якими, власник майна (земельної ділянки) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (землею), позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення (демонтажу) об`єкту самочинного будівництва, підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції в повній мірі наведених вище норм матеріального права не врахував та не дав належної правової оцінки доказам у справі, що призвело до помилкових висновків суду по суті вирішення спору в частині заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

З наведених вище мотивів рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про усунення їй перешкод у користуванні належною на праві власності земельною ділянкою, шляхом знесення (демонтажу) самочинно збудованого ОСОБА_3 магазину, площею 75,8 кв.м., по АДРЕСА_1 .

При цьому, вимога позивачки про визнання недійсним запису про право власності на спірний магазин задоволенню не підлягає, оскільки підстава, на якій було вчинено цей запис, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2010 року скасоване.

Таким чином, позов ОСОБА_1 та, відповідно, її апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню.

В іншій частині в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, не переглядається апеляційним судом.

Відповідно до статті 141 ЦПК України та ураховуючи наслідки розгляду справи апеляційним судом, понесені ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви (за одну вимогу немайнового характеру) в розмірі 768 грн. 40 коп. та апеляційної скарги в розмірі 1262 грн., а також витрати на проведення експертизи у розмірі 6000 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка розташована в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0654 га, з кадастровим номером: :01:002:0017, та належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом знесення (демонтажу) самочинно збудованого магазину, що належить ОСОБА_3 та розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 75,8 кв.м.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 768 гривень 40 копійок, за подання апеляційної скарги в розмірі 1262 гривень та по оплаті витрат за проведення експертизи в розмірі 6000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 03 березня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич