Справа 524/7661/22
Провадження № 2/524/798/23
05 травня 2023 року Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участі секретаря судового засідання Булаєнко С.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 5388,53 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ухвалив таке рішення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.09.2022 між сторонами укладено трудовий договір(контракт. 10.10.2022 позивач був звільнений із займаної посади відповідно до ст. 38 КЗпП України. Станом на день подання позовної заяви заробітна плата йому не була виплачена та остаточний розрахунок з ним не проведено. Вважає, що відповідач має сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив суду не надіслав.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
14.09.2022 між сторонами було укладено трудовий договір 09/14-1 між працівником і фізичною особою підприємцем, що використовує найману працю.
10.10.2022 позивач звільнений із займаної посади згідно ст.38 КЗпП України.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
У пунктах 4,6 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України(далі КЗпП України) визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника та відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією.
Статтею 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Згідно із ч.1 ст.115, ч.1 ст.116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В ст.117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100(далі - Порядок).
Відповідно до п.2, 3, 8 Порядку у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до статті 81, ч.10 ст.84 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
ОЦІНКА СУДУ
Аналіз наведених положень трудового законодавства свідчить про те, що будь-який працівник має право на своєчасний розрахунок під час звільнення.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не було проведено своєчасний розрахунок з позивачем і станом на 05.05.2023 заборгованість по виплаті заробітної плати не погашена
Оскільки відповідачем не було надано суду доказів, які б підтверджували факт своєчасного розрахунку із позивачем, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення із відповідача заборгованості по виплаті заробітної плати
У зв`язку із тим, що станом на день розгляду судом справи у суду відсутні відомості про виплату відповідачем заробітної плати позивачу, суд також вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн за вимоги про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Керуючись ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 265, 280-284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.
Стягнути з ФОП ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Діна АНДРІЄЦЬ