Провадження № 2/761/1237/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

за участю секретаря: Корнійчук Є.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича, про визнання незаконною та скасування нотаріальної дії, визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію прав,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконною нотаріальної дії, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання незаконним рішення про реєстрацію прав, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І.

Предметом позову є:

1. Визнання незаконною та скасування нотаріальної дії, вчиненої 08.07.2019 року та зареєстрованої в реєстрі за №1474 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком Золтаном Золтановичем, щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 , від імені якої діє в порядку ст. 38 Закону «Про іпотеку» та на підставі іпотечного договору, посвідченого 21.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко H.П. з реєстровим № 2359, договору про внесення змін до цього іпотечного договору, який посвідчений 11 лютого 2016 року ОСОБА_4 за реєстровим №160, ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 .

2. Визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 , від імені якої діє в порядку ст. 38 Закону «Про іпотеку» та на підставі іпотечного договору, посвідченого 21.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П. за реєстровим № 2359, договору про внесення змін до цього іпотечного договору, який посвідчений П лютого 2016 року ОСОБА_5 за реєстровим №160, ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , посвідчений 08.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстрованому в реєстрі за №1474, недійсним.

3. Визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47676401 від 08.07.2019 року та зобов`язати останнього виключити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2022 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого 08.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З, зареєстрованого в реєстрі за № 1474 - закрито.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком Золтаном Золтановичем (надалі - відповідач) було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Квартира АДРЕСА_1 (надалі - «спірна квартира») належала позивачу на праві власності. При укладенні спірного договору, ОСОБА_6 , який діяв в порядку ст. 38 Закону «Про іпотеку» як іпотекодержатель, не повідомив про намір укласти договір купівлі-продажу квартири з третьою особою. Заяви-вимоги особисто від ОСОБА_2 позивач не отримувала. ОСОБА_2 не було виконано умови іпотечного договору, ч.1 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», пункту 2.7 Глави 2 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 57 Порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. не мав законних підстав для посвідчення спірного договору та здійснення реєстраційної дії з реєстрації прав на предмет іпотеки. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири, спірна квартира була продана без згоди іпотекодавця (позивача) за ціною 967416,32 гривень, що на момент укладення договору становило 37628,00 дол. США. Таким чином, спірний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , був укладений з порушенням законодавства та без згоди власника спірної квартири, з порушенням її прав та законних інтересів, внаслідок чого, остання була незаконно позбавлена єдиного житла. При посвідченні спірного договору та реєстрації переходу права власності на спірну квартиру, у приватного нотаріуса КМНО Русанюка З.З. не було достатніх та законних на те підстав.

Відповідач подав до суду відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що відсутні підстав для скасування договору купівлі-продажу квартири від 08.07.2019 за реєстровим номером №1447, в зв`язку із, не відправленням повідомлення позивачу про продаж предмету іпотеки. Також, посилання позивача на невідповідність реальної вартості реалізованого майна вартості його відчуження не є підставами для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Враховуючи те, що договором іпотеки передбачалося позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, було проведено оцінку майна та надано підтвердження повідомлення іпотекодавця про реалізацію заставленого майна, ОСОБА_7 керуючись Законом провів всі необхідні дії та посвідчив договір купівлі-продажу квартири, а також, відповідно до засад державної реєстрації прав, зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на підставі договору купівлі-продажу квартири право власності на неї за покупцем.

В судове засідання, яке відбулось 09.03.2023 року, позивач та її представник не з`явились, представник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

В судове засідання, яке відбулось 09.03.2023 року, відповідач не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 21 грудня 2015 року ОСОБА_2 (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кучеренко Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 2359, предметом якого була квартира АДРЕСА_1 , що належала позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири від 21 липня 2009 року № 6-4791.

11 лютого 2016 року було внесено зміни і до іпотечного договору, посвідченого 21 грудня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П. за реєстрованим № 2359, шляхом укладення відповідного договору, пункти якого дублюють положення зазначеного вище договору про внесення змін та доповнень в частині суми позики та строку повернення боргу. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кучеренко Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 160.

Встановлено, що 6 грудня 2016 року ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_1 через приватного нотаріуса КМНО Кучеренко Н.П. було направлено заяву-вимогу про усунення порушень (в порядку статей 35, 36 Закону України «Про іпотеку»), в якій зазначалось, що станом на 6 грудня 2016 року борг за договором позики складає 635 558,91 грн, що становить еквівалент 24 500,00 доларів США, та запропоновано погасити заборгованість. Вказано, що у випадку невиконання цієї вимоги, ОСОБА_9 буде змушений діяти згідно з пунктів 6.2.1. та 6.2.2. іпотечного договору та статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку», і в тому числі ним буде реалізоване право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки або набуття права власності на нього.

8 липня 2019 року між ОСОБА_1 (продавець, іпотекодавець), від імені якої діяв в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» та на підставі нотаріально посвідчених іпотечного договору від 21 грудня 2015 року і договору про внесення змін до іпотечного договору від 11 лютого 2016 року ОСОБА_2 (іпотекодержатель), та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. та зареєстрований в реєстрі за № 1474.

Відповідно до умов означеного договору, продавець продає (передає у власність), а покупець купує (приймає у власність) квартиру АДРЕСА_1 за ціною 967 416,32 грн.

У звіті про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки від 8 липня 2019 року ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про продаж вказаної квартири, а також про те, що суми, за яку продано предмет іпотеки, не вистачило для погашення всієї заборгованості, а саме, 24 500,00 доларів США та пені згідно пункту 4 договору позики від 21 грудня 2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 08.07.2019 року - залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 24.02.2021 року у справі №761/31232/19, суд дійшов висновку, що іпотечне майно було відчужене за згодою його власника, про що міститься відповідне застереження в іпотечному договорі, позивача належним чином повідомлено про можливість укладання договору купівлі-продажу квартири і вона не висловила бажання її придбати, а ціна предмета іпотеки визначена на підставі проведеної оцінки. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази належного виконання в повному обсязі зобов`язань щодо повернення відповідачу позичених коштів, що відповідають гривневому еквіваленту суми 24 500,00 доларів США за курсом НБУ на дату здійснення платежу, відтак підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним відсутні.

Постановою Київського апеляційного суду від 24.02.2021 року у справі №761/31232/19, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року - без змін.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, одним із яких може бути визнання правочину недійсним.

Доводи позивача, що його не повідомлено про факт незаконного відчуження квартири та звернення стягнення на предмет іпотеки не можуть бути підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, а лише підставою для відшкодування збитків,

Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.09.2020 року у справі № 757/13243/17: «…Отже, покладений на іпотекодержателя іпотечним застереженням та статтею 38 Закону України «Про іпотеку» обов`язок щодо письмового повідомлення за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір TOB «ФК «Ратіо інвест» виконало. Наслідком же недодержання іпотекодержателем процедури, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», законодавець визначив відшкодування іпотекодержателем збитків, а не визнання недійсним договору...».

Аналогічної позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 10.06.2020 року у справі №442/4416/16-ц: «…. Частинами першою, третьою - п`ятою статті 38 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) передбачено, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків…».

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Таким чином, ціна продажу предмета іпотеки була встановлена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності відповідно до вищевказаної норми права.

Ідентичну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справ №643/8134/16-ц зазначивши, що посилання позивача на невідповідність реальної вартості реалізованого майна вартості його відчуження не є підставами для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Стаття 34. Закону України «Про нотаріат» (надалі - «Закон») дає право нотаріусам посвідчувати правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо).

Відповідно до п. 2.7 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зазначив, що належним чином повідомив іпотекодавця за договором іпотеки про намір укласти договір купівлі-продажу, що підтверджує заява-вимога про усунення порушень, справжність підпису на заяві-вимог посвідчено приватним нотаріусом КМНО Кучеренко П.П. за реєстровим номером №1148, яка отримана і підписана особисто позивачем, а інших осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на квартиру немає.

Керуючись ст. 54 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні договору купівлі-продажу приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. перевірив, чи відповідає зміст посвідчуваного ним правочину вимогам закону і дійсним намірам сторін. Встановив дійсні наміри кожного з учасників правочину шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами його значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін.

Отже, допущені іпотекодержателем та приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. порушення, не мають наслідків визнання незаконними та скасування нотаріальної дії. Разом із тим, суд роз`яснює позивачу право відшкодування іпотекодержателем збитків.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича, про визнання незаконною та скасування нотаріальної дії, визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію прав - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: