ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м.Суми

Справа №591/3152/22

Номер провадження 22-ц/816/271/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Буланова Олексія Михайловича

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 листопада 2022 року у складі судді Северинової А.С., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 14 листопада 2022 року,

в с т а н о в и в :

29 липня 2022 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Якименко О.І., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги мотивував тим, що 23 серпня 2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики. На підтвердження отримання коштів, терміну їх повернення, відповідачем було власноручно складено розписку, згідно з якою ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 10000 доларів США у строк до 23 вересня 2019 року включно.

Зазначав, що при настанні строку платежу відповідач грошових коштів не повернув, на його неодноразові прохання не реагував та став уникати розмови про борг, вказуючи на те, що грошових коштів для повернення боргу він не має. З дня отримання відповідачем грошових коштів минуло 35 місяців.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за розпискою від 23 серпня 2019 року в сумі 10000 доларів США.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 23 серпня 2019 року в сумі 10000 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3657 грн 00 коп.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 грудня 2022 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 листопада 2022 року у справі № 591/3152/22, провадження № 2/591/1832/22, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 грудня 2022 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Якименко О.А. про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Буланов О.М., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що у суду буди відсутні підстави для ухвалення заочного рішення, оскільки відповідач не був повідомлений про день та час проведення судового засідання. Отже, відповідач не мав можливості повідомити суд обставини, що мають значення для справи та надати наступні пояснення, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказує, що у матеріалах справи відсутній переклад розписки з російської мови на українську мову.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Буланова О.М. до апеляційного суду 20 лютого 2023 року надійшла заява про розгляд справи за його та відповідача відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Якименко О.І., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяв в борг строком на 1 місяць у ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) доларів США під 3 % в місяць, які зобов`язався повернути в обумовлений строк (а.с. 6).

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином умови договору позики від 23 серпня 2019 року не виконав, у визначений умовами договору строк коштів не повернув, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу у валюті, визначеній договором, у розмірі 10000 доларів США.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Аналіз викладених вище норм вказує, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В силу частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Такі правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, що відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковими для застосування.

Встановивши факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 позики на загальну суму 10000 доларів США за договором позики від 23 серпня 2019 року, та неповернення суми позики відповідачем у строк, визначений у розписці, тобто до 23 вересня 2019 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за борговою розпискою на загальну суму 10000 доларів США.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для ухвалення судом заочного рішення, оскільки відповідач не був повідомлений про день та час проведення судового засідання з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, оскільки судові повістки про його виклик в судові засідання на 03 жовтня 2022 року на 09-годину 00 хв. та на 09 листопада 2022 року на 14-годину 00 хв., за наслідками якого було ухвалено заочне рішення, були вручені його представнику - адвокату Буланову О.М., що відповідно до частини 5 статті 130 ЦПК України вважається врученням повістки і відповідачу (а.с. 23, 24).

Крім того, направлена за адресою реєстрації відповідача судова повістка про його виклик в останнє судове засідання на 09 листопада 2022 року на 14-годину 00 хв., під час якого було ухвалено заочне рішення, повернулася з відміткою поштового відділення про відсутність адресата за вказаною адресою, що відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України вважається врученням судової повістки (а.с. 53).

Колегія суддів судді відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення позову, так як відсутній переклад розписки з російської мови на українську, оскільки власноручним написанням розписки підтверджується факт визнання ОСОБА_2 боргу перед ОСОБА_1 та отримання грошових коштів. Крім того, факт написання відповідачем боргової розписки не оспорюється.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скарга, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Буланова Олексія Михайловича залишити без задоволення.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина