Провадження № 22-ц/4808/298/23
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І.А.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю ОСОБА_1 її представника адвоката Бобика Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», адвоката Наконечної Альони Вікторівни на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2022 року ухвалене у складі судді Пастернак І.А., у м.Івано-Франківськ у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Івано-Франківськ) Керніцький Андрій Васильович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Івано-Франківськ) Керніцький Андрій Васильович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява обґрунтована тим, що 17.07.2008 року між нею та ПАТ « Приватбанк» було укладено кредитну угоду №228 K про надання кредиту в загальній сумі 484 000 грн з терміном повернення не пізніше 17.07.2015 року. 3 метою забезпечення зобов`язань позичальника за вказаним Кредитним договором між нею та відповідачем 17.07.2008 року укладено Договір іпотеки, предметом якого є чотирьохкімнатна квартира з підвальним приміщенням, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . 20.09.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Боднар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за № 1428, згідно якого пропонується звернути стягнення на нерухоме майно - вищезазначений предмет іпотеки, за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна задовольнити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 4 186 176,05 грн. Строк, за який проводиться стягнення - 10 років тринадцять днів, а саме з 17.07.2008 року по 30.07.2018 року. Вважає, що виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідач приховав, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2010 року у справі №2-10150/10 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до неї та ТЗОВ «Верус» стягнуто 272 495 грн 04 коп. заборгованості за кредитною угодою від 17.07.2008 року №228K та укладеними на її виконання договорами. Також відповідач приховав, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15.08.2016 року № 0417/12368/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до неї та ОСОБА_2 стягнуто 242 108 грн 79 коп. заборгованості (проценти, пеня) за кредитною угодою від 17.07.2008 року №228K, в задоволенні вимог шодо тіла кредиту відмовлено. Крім того, на момент вчинення вказаного виконавчого напису в провадженні Івано-Франківського міського суду з 01.02.2017 року знаходилася і знаходиться до цього часу цивільна справа № 344/7997/16-ц за позовом ПАТ КБ Приватбанк до неї про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, ціна позову 1 311 843,7 грн. Для вчинення виконавчого напису банком до нотаріуса представлено інший розрахунок заборгованості в 4 186 176,05 грн, який не відповідає заявленому до стягнення в судовому порядку, вже присудженому судами попередньо. Сума заборгованості у виконавчому написі зросла в три рази порівняно із заявленою в позові. При вчиненні виконавчого напису були спірними вимоги в частині суми заборгованості. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. В матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена банком при подачі документів нотаріусу, та боржник про заборгованість достеменно знав, однак проігнорував вимогу про її погашення.

Крім того, за виконавчим написом звернено стягнення на квартиру, право користування якою мали на момент вчинення виконавчого напису та мають на даний час неповнолітні діти. Просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 20.09.2018 року, який вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною за реєстровим №1428.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Івано-Франківськ) Керніцький Андрій Васильович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 20.09.2018 року, за реєстраційним № 1428, про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження якого: вул.Грушевського, 1/д, м.Київ, 01001 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 908,00 грн судового збору та 6000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвокат Наконечна А.В. подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалив незаконне рішення. Зокрема, апелянт вказує на те що, між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за яким існують невиконані кредитні зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позивач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, позивач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Виходячи з того що банк виконав всі умови договору, а ОСОБА_1 у свою чергу не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позивач зобов`язання за вказаним Договором не виконав. В результаті чого, Банк звернувся для захисту свого порушеного права до нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Вважає, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не спростувала належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надала доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Разом з тим, Інформація про звернення Банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не є свідченням недотримання умови щодо безспірності заборгованості у цій справі, оскільки позивач визнає наявність заборгованості на суму, вказану у виконавчому написі нотаріуса. Вважає, що виконавчий напис є цілком правомірним, а доводи позивача є нікчемними, нотаріус діяв у рамках чинного законодавства, а отже, виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначає, що сума стягнення з АТ «ПРИВАТБАНК» 6 000 грн витрат на правову допомогу не співмірна з реальним обсягом професійно-правової допомоги адвоката в суді першої інстанції. Зазначає про незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у Івано-Франківському міському суді та нетривалість судових засідань.

07 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Бобик Ю.І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечує. Зокрема, вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим і законним, а апеляційну скаргу безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню. Вказує на те, що щодо обставин справи, які не були висвітлені в апеляційній скарзі то 17 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір № 228К про надання кредиту в розмірі 484 000, 00 грн з терміном повернення до 17.07.2015 року. Також між сторонами у відповідності до умов кредитного договору № 228К додатково було укладено Договір про видачу траншу №228К/1 на підставі якого ОСОБА_1 отримала 242 000,00 грн., та договір про видачу траншу №228К/2 згідно якого позивачу додано ще 242 000,00 грн від розміру кредиту. Загалом ОСОБА_1 отримала обумовлену сторонами суму в розмірі 484 000, 00 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним договором було укладено Договір іпотеки від 17.07.2008 року, та передано в іпотеку чотирьох кімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Через скрутне матеріальне становище ОСОБА_1 з 2010 року не мала змоги здійснювати щомісячні платежі у відповідності до графіку сплати боргу. В подальшому у березні 2010 року AT КБ «ПриватБанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 228К. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2010 року у справі № 2-10150/10, позовні вимоги AT КБ «ПриватБанк» були задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT КБ «ПриватБанк» 272 495,04 грн заборгованості за кредитною угодою № 228К від 17.07.2008 року та укладеними на її виконання договорами про видачу траншу від 17.07.2008 № 228К/1 та від 05.08.2008 року № 228К/2. Відповідно до наведеного AT КБ «ПриватБанк» звертаючись з позовом до суду у березні 2010 року в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання, який був передбачений договором. Також зауважує, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2010 року було встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 перед AT КБ «ПриватБанк» за неналежне виконання зобов`язань згідно кредитного договору №228К від 17.07.2008 року становить 272 495,04 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 226 934,24 грн, проценти - 37 010,80 грн, пеня 4 613,17 грн. У 2012 році AT БК «ПриватБанк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитною угодою в розмірі 661 941,65 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2016 року позов AT КБ «ПриватБанк» було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 242 108,00 грн. Також вказаним рішенням суду було встановлено, що заборгованість за тілом кредиту становить 226 934,24 грн, яка була стягнута з ОСОБА_1 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, тому Індустріальний районний суд в задоволенні цієї вимоги відмовив, а стягнув з боржника лише проценти за користування кредитом в період з 20.10.2009 року по 14.12.2012 року в розмірі 236 108,79 грн та пеню в розмірі 6 000,00 грн. 20 вересня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1428, яким запропоновано звернути стягнути з ОСОБА_1 на користь AT КБ «ПриватБанк» на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовільнити вимоги AT КБ «ПриватБанк» у розмірі 4 189 676, 05 грн, а саме: заборгованість за кредитом - 456 843,70 грн; заборгованість за відсотками 1 838 039,79 грн; пеня 1 691 950,84 грн; штраф - 199 341,72 грн;витрати на виконавчий напис 3 500 грн. Строк, за який проводиться стягнення, - десять років тринадцять днів - з 17.08.2008 року по 30.07.2018 року. Враховуючи вищенаведене приватним нотаріусом неправомірно видано виконавчий напис, який включає в себе заборгованість за тілом кредиту та частину процентів, оскільки такі вже були стягнуті на підставі рішень судів. Відповідно всі посилання апелянта щодо того, що позивач не навів доказів, не надав розрахунків та не спростовує наявність заборгованості є безпідставними, оскільки, як і в позовній заяві так і в додаткових поясненнях позивач навів достатньо аргументів і доказів щодо необгрунтованості боргу визначеного виконавчим написом. Щодо стягнення на правничу допомогу, вказує, що суд першої інстанції даючи оцінку при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу врахував, що адвокат Бобик Ю.І. неодноразово брав участь у судових засідання, надавав пояснення по даній справі, ознайомлювався з матеріалами справи, подавав додаткові пояснення, подавав додаткові докази і враховуючи наведене вважав обгрунтованою вимогу щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Представник АТ КБ «Приватбанк» у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Бобик Ю.І. заперечили доводи наведені в апеляційній скарзі, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, яку беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис виданий на підставі п. 1 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином,вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису ОСОБА_3 мала безспірну заборгованість перед стягувачем. Тому суд повважав, що у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Разом з тим, стягуючи на правничу допомогу суд першої інстанції посилаючись на практику Верховного Суду зазначив, що Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №826/2689/15 від 09.04.2019 року встановлено, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів. Таким чином, у зв`язку з задоволенням позову, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 908, 00 грн судового збору, сплаченого при зверненні до суду із позовною заявою та 6000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 17.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 була укладена кредитна угода № 228К, відповідно до якої банк зобов`язався надати відповідачу окремими траншами кредит на суму 484 000 грн, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у строк до 17.07.2015 року (а.с.7-12,13-20).

Згідно Договору про видачу траншу №228К/1 на підставі якого ОСОБА_1 отримала 242 000,00 грн, та договір про видачу траншу №228К/2 згідно якого позивачу додано ще 242 000,00 грн від розміру кредиту. Загалом ОСОБА_1 отримала обумовлену сторонами суму в розмірі 484 000, 00 грн. Зазначених обставин сторони не заперечують і підтверджуються копіями письмових договорів (а.с.7-20).

3 метою забезпечення зобов`язань позичальника за вказаним Кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 17.07.2008 року укладено Договір іпотеки, предметом якого є чотирьохкімнатна квартира з підвальним приміщенням, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . (а.с.21-24).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2010 року, яке набрало законної сили стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк 272 495, 04 грн заборгованості за кредитною угодою від 17.07.2008 р. № 228К та укладеними на її виконання договорами про видачу траншу від 17.07.2008 р. № 228К/1 та від 05.08.2008 р. № 228К/2.

Цим же рішенням стягнуто солідарно з ТОВ Українське фінансове агентство ВЕРУС та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк 200.00 грн заборгованості за кредитною угодою від 17.07.2008 р. № 228К та укладеними на її виконання договорами про видачу траншу від 17.07.2008 р. № 228К/1 та від 05.08.2008 р. № 228К/2 (а.с.27).

Постановою старшого слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС в Івано-Франківській області визнано потерпілим у кримінальному провадженні №0000648 від 29.05.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358 ККУ ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.34).

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15.08.2016 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитною угодою № 228К від 17.07.2008 року за період з 20.10.2009 року по 14.12.2012 року в розмірі 242 108 (двісті сорок дві тисячі сто вісім) грн 79 коп., з яких: 236108,79 грн - проценти за користування кредитом та 6000 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2917 (дві тисячі дев`ятсот сімнадцять) грн. 06 коп. В іншій частині позову відмовлено (а.с.28-29).

Згідно виписки з рахунка боржника ОСОБА_1 заборгованість за договором №228К від 17.07.2008 року станом на 30.07.2018 складає 456 843, 70 грн. (а.с. 164-165).

03.08.2018 року ПАТ КБ ПриватБанк надіслав на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором №228К від 17.07.2008 року (а.с.151-152).

За змістом вказаної виписки ПАТ КБ ПриватБанк направленої ОСОБА_1 заборгованість боржника кредитним договором № 228К, 17.07.2008 року укладеної між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 за період з 17.07.2008 по 30.07.2018 становить 4 186 426 грн. Зокрема: 456 843, 70 грн заборгованість за тілом кредиту; 1 838 039, 79 грн заборгованість за відсотками; 1691 950,84 грн пеня; 199 431, 72 грн штраф.

17.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 була укладена кредитна угода № 228К, 17.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1

22.09.2018 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером № 1428, згідно якого пропонується звернути стягнення на нерухоме майно - квартира, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна задоволити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 4 186 176,05 грн. - 10 років тринадцять днів, а саме з 17.07.2008 року по 30.07.2018 року. (а.с.6)

26.02.2020 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Івано-Франківськ) Черкасом М.І. відкрито виконавче провадження № 61327500 з примусового виконання виконавчого напису за реєстраційним номером № 1428 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.25).

07.09.2021 року Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Івано-Франківськ) Керніцький Андрій Васильович направив позивачці вимогу виконавця, в якій просив, надати 13.09.2021 року о 14.00 год. доступ до вищезазначеної квартири (а.с.26).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.05.2022 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.204-207).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом була Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрована у Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 282/8882, яка була чинною на час вчинення оспорюваного нотаріального напису (далі Інструкція).

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно вказаної Інструкції для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

З досліджених доказів судом встановлено, що нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису не було дотримано всіх вимог передбачених Інструкцією про Порядок вчинення нотаріальних дій.

Крім того, не містяться відомості про наявність безспірної заборгованості, яка заперечується ОСОБА_1 стосовно якої вчинено виконавчий напис від 20 вересня 2018 року.

Зокрема, 17 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір № 228К про надання кредиту в розмірі 484 000, 00 грн з терміном повернення до 17.07.2015 року.

Також між сторонами у відповідності до умов кредитного договору № 228К додатково було укладено Договір про видачу траншу №228К/1 на підставі якого ОСОБА_1 отримала 242 000,00 грн., та договір про видачу траншу №228К/2 згідно якого позивачу додано ще 242 000,00 грн від розміру кредиту. Загалом ОСОБА_1 отримала обумовлену сторонами суму в розмірі 484 000, 00 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним договором було укладено Договір іпотеки від 17.07.2008 року, та передано в іпотеку чотирьох кімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

В подальшому у березні 2010 року AT КБ «ПриватБанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 228К.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2010 року у справі № 2-10150/10, позовні вимоги AT КБ «ПриватБанк» були задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT КБ «ПриватБанк» 272 495,04 грн заборгованості за кредитною угодою № 228К від 17.07.2008 року та укладеними на її виконання договорами про видачу траншу від 17.07.2008 № 228К/1 та від 05.08.2008 року № 228К/2.

Відповідно до наведеного AT КБ «ПриватБанк» звертаючись з позовом до суду у березні 2010 року в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання який був передбачений договором.

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2010 року було встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 перед AT КБ «ПриватБанк» за неналежне виконання зобов`язань згідно кредитного договору №228К від 17.07.2008 року становить 272 495,04 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 226 934,24 грн, проценти - 37 010,80 грн, пеня 4 613,17 грн.

У 2012 році AT БК «ПриватБанк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитною угодою в розмірі 661 941,65 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2016 року позов AT КБ «ПриватБанк» було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 242 108,00 грн.

Також вказаним рішенням суду було встановлено, що заборгованість за тілом кредиту становить 226 934,24 грн., яка була стягнута з ОСОБА_1 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, тому Індустріальний районний суд в задоволенні цієї вимоги відмовив, а стягнув з боржника лише проценти за користування кредитом в період з 20.10.2009 року по 14.12.2012 року в розмірі 236 108,79 грн. та пеню в розмірі 6 000,00 грн.

20 вересня 2018 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1428, яким запропоновано звернути стягнути з ОСОБА_1 на користь AT КБ «ПриватБанк» на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовільнити вимоги AT КБ «ПриватБанк» у розмірі 4 189 676, 05 грн, а саме:заборгованість за кредитом - 456 843,70грн.; заборгованість за відсотками 1 838 039,79 грн.; пеня 1 691 950,84 грн.; штраф - 199 341,72 грн.; витрати на виконавчий напис 3500 грн.

Строк, за який провадиться стягнення, - десять років тринадцять днів - з 17.08.2008 року по 30.07.2018 року.

Враховуючи вищенаведене приватним нотаріусом неправомірно видано виконавчий напис, який включає в себе заборгованість за тілом кредиту та частину процентів, оскільки як вбачається з матеріалів справи такі вже були стягнуті на підставі рішень судів.

Відповідно всі посилання апелянта щодо того, що позивач не навів доказів, не надав розрахунків та не спростовує наявність заборгованості є безпідставними, оскільки, як і в позовній заяві так і в додаткових поясненнях позивач навів достатньо аргументів і доказів щодо необгрунтованості боргу визначеного виконавчим написом.

Виходячи з вищевикладеного заборгованість позивача перед AT КБ «ПриватБанк» не є безпірною, значно завищеною, а виконавчий напис не підлягає виконанню.

Близькі за змістом висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс2).1

Крім цього, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не спростувала належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, а отже є безспірною, оскільки спростовується копією рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.05.2022 року, яким відмовлено AT КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 1 311 843 за кредитним договором №228 K від 17.07.2008 року, який ініційований банком 06.06.2016 року. Тобто, на час вчинення нотаріусом 20 вересня 2018 року виконавчого напису у провадженні суду перебував позов банку до позивача щодо заборгованості за кредитним договором, що виключає його безспірність.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги, що сума стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» 6 000 грн витрат на правову допомогу є не співмірна з реальним обсягом професійно-правової допомоги адвоката в суді першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та адвокатом Бобиком Юрієм Ігоровичем було укладено Договір про надання правової допомоги від 09.12.2021 року (а.с.185-186).

Відповідно до додаткової угоди №1 від 09.12.2021 року, між сторонами було погоджено фіксований розмір гонорару Адвоката, який становить 6 000,00 грн. (а.с.187).

Згідно квитанції (фіскального чека) від 04.02.2022 року, ОСОБА_1 оплатила адвокату Бобику Ю.І. гонорар в сумі 6 000,00 грн. (а.с.188).

Заадовольняючи заяву ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат понесених на правничу допомогу суд першої інстанції прийшов до вірного висновку стягнувши з АТ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу з огляду на надані докази щодо фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу: врахувавши складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони в розмірі 6 000 грн.

Розмір понесених витрат на таку суму відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» адвоката Наконечної Альони Вікторівни залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Судді: В.Д.Фединяк

О.В.Пнівчук

О.О.Томин