Справа №591/6952/22
Провадження № 6/591/55/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Северинової А.С.,

з участю секретаря судового засідання Рудь В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відстроченнявиконання судового рішення

в цивільній справі № 591/6952/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 14180 грн 00 коп., інфляційне збільшення боргу в сумі 2278 грн 88 коп., 3 % річних в сумі 644 грн 31 коп.

Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1163 грн 02 коп., тобто по 582 грн 01 коп. з кожного з них.

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого 29 серпня 2022 року через АТ «Альфа-Банк» у м. Києві за платіжним дорученням № 7757 в сумі 2481 грн. 00 коп., тобто в розмірі 1240 грн 50 коп.

10 березня 2023 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із заявою, у якій просять відстрочити виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2023 року у справі № 591/6952/22 про стягнення з них на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання терміном на чотири місяці до 21 червня 2023 року.

Заява мотивована тим, що 24 лютого 2023 року через систему «Електронний суд» їм стало відомо про ухвалення рішення у справі № 591/6952/22. Водночас, 13 січня 2023 року у відзиві вони просили відстрочити виконання рішення у зв`язку з відсутністю можливості сплатити заборгованість перед позивачем у повному обсязі, на що суд не звернув уваги та не зазначив про це у рішенні. До розгляду справи по суті ними було погашено більшу частину боргу, окрім цього 24 лютого 2023 року вже після ухвалення рішення у справі вони сплатили 91 грн 94 коп. абонентської плати та 4000 грн боргу за рішенням суду від 21 лютого 2023 року у справі № 591/6952/22, що підтверджується платіжними квитанціями № 46729161 та № 46729086 від 24 лютого 2023 року. При розгляді заяви просять суд урахувати їхнє скрутне матеріальне становище, ступінь виконання рішення (часткова сплата заборгованості перед позивачем як до подачі позову та під час розгляду справи, так і після ухвалення судом рішення у справі), наявність інфляційних процесів у економіці держави та введення воєнного стану в Україні.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 березня 2023 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відстрочення виконання судового рішення та призначено судове засідання на 22 березня 2023 року.

В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Сумитеплоенерго» Пилипенко О.В. у задоволенні заяви просила відмовити у зв`язку із її необґрунтованістю.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання справи не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, заяву просили задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява про відстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Згідно з частинами першою третьою статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Заява про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочення виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення або розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Обставинами, які утруднюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи.

До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки (відстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Обґрунтовуючи своє рішення суд приймає до уваги, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України», заява № 71186/01, п. 84).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 17.05.2005 р. «Чижов проти України» вказано, що на державі лежить зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Отже, з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочення у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для "потерпілої сторони", 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Обґрунтовуючи заяву про відстрочення виконання рішення суду, відповідачі посилались на введення в Україні режиму воєнного стану. Однак, на думку суду, факт запровадження в Україні воєнного стану і продовження строку його дії сам по собі не може слугувати достатньою підставою для задоволення заяви відповідачів про відстрочення виконання рішення суду. На думку суду, відповідачами не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують можливість виконання ними рішення суду у повному обсязі та без затримок після закінчення строку відстрочення. Крім того, обґрунтовуючи заяву про відстрочення виконання рішення суду скрутним майновим становищем, відповідачі взагалі не надали відомості про доходи співвідповідачки ОСОБА_3 . При цьому, відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідача ОСОБА_2 надано лише за період з 4 кварталу 2022 року по 1 квартал 2023 року.

Таким чином, зваживши у сукупності доводи сторін і наведені вище докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні зави відповідачів про відстрочення виконання рішення суду від 21 лютого 2023 року слід відмовити.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відстроченнявиконання судового рішення в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повне судове рішення складено 24 березня 2023 року.

Суддя А.С. Северинова