Справа №591/348/21
Провадження № 6/591/54/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2023 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання Чмуневич М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Неговської Ірини Володимирівни про відстрочення виконання рішення у справі № 591/348/21,-

в с т а н о в и в:

10 березня 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Неговської І.В. звернувся до суду з зазначеною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 вересня 2021 року Зарічним районним судом м. Суми ухвалено рішення у цивільній справі №591/348/21, яким позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 вересня 2019 року в сумі 259 361,27 грн. та судові витрати в розмірі 3 890,42 грн.

Зазначає, що докази ухилення відповідача від виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2021 р. в матеріалах справи відсутні. Відповідач має намір погасити заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 вересня 2019 р., яка стягнута за судовим рішення на користь позивача.

Зазначене підтверджується тим, що після ухвалення судового рішення, відповідачем вже добровільно, оскільки виконавчий лист не перебуває на примусовому виконанні, сплачено 5 000,00 грн. та 1 000,00 грн. на №UA9003111, що був зазначений позивачем в позовній заяві як рахунок для погашення заборгованості та судових витрат.

Однак, 24 лютого 2022 р. Верховна Рада України затвердила Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні №64/2022, строк дії якого продовжено наразі до 20 травня 2023 р. Введення воєнного стану та події, які з цим пов`язані безумовно впливають на можливість виконання заявником своїх обов`язків, щодо виконання рішення суду.

28 лютого 2022 р. Торгово-промислова палата України зазначила в своєму листі №2024/02.0-7.1, що військова агресія російської федерації проти України, стала підставою для введення воєнного стану із 24 лютого 2022 р. до Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 р. «Про введення воєнного стану України» таким чином торгово-промислова палата України прийняла рішення та засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) у зв`язку із збройною агресією та воєнним станом.

Враховуючи це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, окрема і для суб`єктів господарської діяльності.

Відповідач має статус фізичної особи-підприємця з такими визначеними видами основної діяльності як театральна та концертна діяльність.

Таким чином в державі настали обставини за яких боржник на в змозі виконати свої зобов`язання до усунення підстав слугували підставою оголошення форс-мажорних обставин.

Посилаючись на вказане, просить суд відстрочити виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2021 року в справі №591/348/21 за АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на час дії воєнного стану в Україні, але не більше ніж на один рік.

Ухвалою Зарічного районного суду від 15 березня 2023 року вказана заява прийнята до провадження, призначено справу до розгляду на 27 березня 2023 року о 10 год. 00 хв.

27 березня 2023 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшли письмові заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення, в яких посилається на те, що рішення про стягнення заборгованості було винесено задовго до введення воєнного стану на території України. Місто Суми, де проживає заявник, не відноситься до територій, де проводяться активні бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Просить врахувати зазначені заперечення та розглядати справу без участі представника стягувача.

27 березня 2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою заявника на 19 квітня 2023 року 14 год. 00 хв.

19 квітня 2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 04 травня 2023 р. у зв`язку з клопотанням представника заявника.

04 травня 2023 року в судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином. Від представника заявника Неговської І.В. надійшло клопотання про розгляд справи без участі заявника та його представника, заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29 вересня 2021 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 вересня 2019 року в сумі 3961,27 грн. та судові витрати в розмірі 3890,42 грн. (т. І а.с.177-180).

02 грудня 2021 року постановою Сумського апеляційного суду зазначене рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2021 року залишено без змін (т. І а.с.248-250).

Дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява про відстрочення виконання рішення у не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Згідно з частинами першою третьою статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Заява про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочення виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення або розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Обставинами, які утруднюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи.

До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання відстрочення виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Обґрунтовуючи своє рішення суд приймає до уваги, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України», заява №71186/01, п. 84).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 17.05.2005 р. «Чижов проти України» вказано, що на державі лежить зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Отже, з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочення у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для "потерпілої сторони", 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Обґрунтовуючи заяву про відстрочення виконання рішення суду, відповідач послався на введення в Україні режиму воєнного стану. Однак, на думку суду, факт запровадження в Україні воєнного стану і продовження строку його дії сам по собі не може слугувати достатньою підставою для задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)».

Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (стаття 82 ЦПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів.

Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) - це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежні від її волевиявлення і контролю, а також непереборні при вживанні всіх розумних заходів щодо їх запобігання. Визначення обставин непереборної сили наведено у статті 79 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (укладена у Відні 11 квітня 1980 року). Для визначення яких-небудь обставин форс-мажорними необхідно обов`язкова наявність ряду чинників: непереборність сили, що викликала ці обставини; неможливість контролювати ситуацію, впливати на неї; виникнення перешкоди не могло бути передбачено під час укладення зобов`язання.

Положеннями частини другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Із урахуванням положень частини першої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пункту 6.10 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року № 44(5), документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видає Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, вимоги до якого встановлені пунктом 6.11 Регламенту.

Проте заявником не надано передбачені законодавством докази на підтвердження обставин непереборної сили, які б свідчили про неможливість виконання зобов`язання, визначене рішенням суду.

Окрім того, суд враховує, що з дня ухвалення рішення у справі № 591/348/21 минуло більше одного року, тому у силу ч. 5 ст. 435 ЦПК України у задоволенні зави відповідача про відстрочення виконання рішення суду від 29 вересня 2021 року слід відмовити і з цієї підстави.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Неговської Ірини Володимирівни про відстрочення виконання рішення у справі № 591/348/21 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з моменту її складання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повне судове рішення виготовлене 08 травня 2023 року.

Суддя А.П.Сидоренко