Справа № 161/6845/22 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/200/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Данилюк В. А.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Служба у справах дітей Луцької міської ради, до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 , поданою представником ОСОБА_4 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що у період з 12.10.2018 перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням суду від 4 квітня 2022 року. У шлюбі у них народилася дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що нею створені усі належні та комфортні умови для проживання дитини і проживання її з нею відповідає інтересам дитини.

У зв`язку з наведеним позивач ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2022 року позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання за адресою АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 грн 40 коп.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у даній справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки відсутній предмет спору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність спору між сторонами. В даному випадку відсутній як предмет спору, так і підстави позову. Обгрунтування позовних вимог описується лише загальними нормами щодо прав та обов`язків, які мають батьки. Позивач не надає суду жодного доказу, який свідчить про наявність спору між сторонами, не зазначає, які дії відповідача порушують законні права ОСОБА_1 , не зазначає про дії відповідача, які створюють спір між сторонами відносно дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказує, що нею надано достатньо належних та допустимих доказів для висновку про задоволення позову.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заперечили доводи апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення.

Відповідач ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з підстав, викладених у ній, та просили рішення суду скасувати і закрити провадження у справі.

Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи висновки органу опіки та піклування, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, дійшов висновку про обґрунтованість позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до частин другої, восьмої-десятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області №161/1175/22 від 04 квітня 2022 року шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 , розірвано (а.с.9).

У шлюбі в сторін народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7).

Після припинення шлюбних відносин між сторонами дитина залишилась проживати з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де вони і зареєстровані, що відповідачем не заперечується.

Як стверджує позивач, вона стикається з різними бюрократичними моментами у зв`язку з тим, що офіційно рішенням суду не визначено місце проживання дитини з нею. Вказує, що відповідач проживає окремо з часу, коли дитині виповнилося шість місяців.

В суді апеляційної інстанції позивач зазначила, що під час розгляду інших судових справ відповідач неодноразово висловлювався щодо того, що в неї відсутні документи, якими закріплено місце проживання дитини саме з матір`ю, а також наполягав на тому, щоб при спілкуванні з дитиною забирати її до себе додому із ночівлею. Однак, оскільки дитина ще зовсім малолітнього віку, то вона заперечує проти такого виду спілкування, а тому вона вирішила з метою захисту якнайкращих інтересів дитини, в тому числі і в майбутньому, що це питання слід вирішити в судовому порядку. Таким чином, позивач спростовує, що в даній справі відсутній предмет спору.

За місцем проживання позивачки створені належні умови для відпочинку, розвитку та проживання ОСОБА_5 , що підтверджується актом обстеження від 06.09.2022.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 є працевлаштованою, отримує систематичний дохід, що підтверджується копією довідки №290 від 17.12.2021 (а.с.11).

При розгляді судом спорів, зокрема, щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

Судом за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 ухвалою від 30 серпня 2022 року зобов`язано Службу у справах дітей Луцької міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання спору у даній справі шляхом визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.26).

Згідно з копією витягу з рішення виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області №482-1 від 14 вересня 2022 року, таким рішенням затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 (а.с.45).

Оцінивши зазначений висновок органу опіки і піклування в даній справі, суд першої інстанції правильно вказав, що не встановлено обставин, які б давали підстави сумніватися в обґрунтованості такого висновку.

Отже, вирішуючи справу, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі №352/2324/17 (провадження №61-14041св19) зазначено: «Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Такі ж висновки висловлені і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19.

Суд у даній справі взяв до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, соціальні зв`язки дитини, висновок органу опіки та піклування та інші зібрані докази щодо створених для дитини умов проживання та психологічний її стан, і обґрунтовано зазначив, що з огляду на встановлені обставини, для першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, саме визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме її інтересам.

Крім цього, у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною визначене в цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позов подано передчасно, за відсутності спору між сторонами, а тому не підлягає до задоволення,а провадження у справі слід закрити за відсутності предмета спору, спростовуються наданими суду доказами, зокрема і висновком органу опіки і піклування, а також не можуть братися колегією суддів до уваги і з огляду на процесуальну поведінку відповідача у даній справі, який заперечував проти задоволення позову, проти укладення мирової угоди та звернувся із апеляційною скаргою на рішення суду.

Отже, доводи апеляційної скарги на рішення у даній справі не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду впродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді