Справа № 450/1224/21 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/2821/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м.Львів

Справа № 450/1224/21

Провадження № 22ц/811/2821/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Пустомити 22 вересня 2022 року у складі судді Добош Н.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіра Романа Васильовича, Підберізцівської сільської рада Пустомитівського району Львівської області (Чижиківський старостинський округ), про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

встановив:

8 квітня 20221 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом. Свої вимоги мотивує тим, що в с. Чижиків Пустомитівського району проживав його дядько - ОСОБА_5 , з яким він підтримував сімейні стосунки. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки на момент смерті ОСОБА_5 була жива його дружина, яка відноситься до спадкоємців першої черги, він не цікавився майном померлого та не здійснював жодних заходів, спрямованих на прийняття спадщини. Водночас, ОСОБА_6 повідомила позивачу, що хоче заповісти йому частину та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим він 14 березня 2013 року з ОСОБА_6 відвідував державного нотаріуса у Винниківській державній нотаріальній конторі, де посвідчено заповіт. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Знаючи, що вона заповіла йому (позивачу) частину будинку та земельної ділянки, що раніше належало його дядькові, 29 січня 2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Олефіра Р.В. із заявою про прийняття спадщини. Проте нотаріус повідомив про те, що ОСОБА_6 пізніше складено інший заповіт, у зв`язку з чим заповіт у його користь втратив чинність, оскільки спадкоємцем ОСОБА_6 є ОСОБА_4 . Він дізнався, що на його ім`я ще 6 березня 2002 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складено заповіти. Після отримання оригіналу заповіту у Чижиківській сільській раді він 16 лютого 2021 року з метою прийняття спадщини звернувся до приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Олефіра Р.В., проте постановою нотаріуса від цього ж числа відмовлено йому у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з пропуском 6 місячного строку на прийняття спадщини та не наведення обставин, які б свідчили про фактичне її прийняття. Про заповіт ОСОБА_5 від 6 березня 2002 року йому не було відомо до січня 2021 року, що є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Рішенням Пустомитівского районного суду Львівської області від 22 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі посилається на те, що не погоджується із рішенням, оскільки судом не досліджено всіх обставин справи, не перевірено їх та помилково зроблено висновок, що він пропустив строк на прийняття спадщини без поважних причин. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 , Козака В.І., ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , виданим повторно 12 лютого 2021 року Пустомитівським РВ ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина.

За життя ОСОБА_5 6 березня 2002 року склав заповіт, посвідчений секретарем Виконавчого комітету Чижиківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, та зареєстрований в реєстрі за №229. Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_5 заповів житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , хлівець із західної сторони будинку, коштів на ощадній книжці № НОМЕР_2 в Червоноармійському відділенні АДРЕСА_2 , племіннику - ОСОБА_1 ; ощадкнижки № 07900288 в Червоноармійському відділенні АДРЕСА_2 , заповів дочці племінниці - ОСОБА_7 , що підтверджується копією заповіту.

16 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Олефір Р.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , долучивши до вказаної заяви оригінал заповіту. Однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки з поданих до нотаріуса документів не вбачається підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_1 не звертався до нотаріуса у встановлений законом 6-місячний строк для прийняття спадщини із заявою про прийняття спадщини, а також не підтвердив належним чином факт проживання його разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Нотаріусом роз`яснено, що подальше вирішення питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом можливе лише у випадку звернення спадкоємця до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини або із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оскаржуване рішення мотивовано наступним.

Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 4 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику справах про спадкування» суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року (справа № 405/7111/19-ц, провадження № 61-10591св21) зробив правовий висновок, згідно з яким при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізації особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

ОСОБА_1 , звертаючись із позовом, посилається на те, що строк для прийняття спадщини в період, передбачений ст. 1270 ЦК України, він пропустив з поважних причин, оскільки йому не було відомо, що спадкодавець ОСОБА_5 склав заповіт в його користь, а дізнався про нього лише в січні 2021 року, коли примірник такого йому надала тітка ОСОБА_8 . Зазначив, що ознайомившись з таким, звернув увагу, що заповіт не підписаний секретарем сільської ради, тоді звернувся до секретаря сільської ради та секретар поставила підпис і надалі звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

З відповіді Чижиківського старостинського округу Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 02/17-87, вбачається, що оригінал заповіту (екземпляр сільської ради) ОСОБА_5 знаходиться в архівних документах Чижиківської сільської ради. Документ підшито у справу постійного терміну зберігання «Заповіти, доручення…», що почато 1 січня 2001 року та закінчено 27 грудня 2002 року на 77 аркушах, фонд № Р-44, сторінка 42; примірник вказаного заповіту на руки ОСОБА_1 не видавався.

Встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріуса позивач звернувся 16 лютого 2021 року, а, відтак, він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщин на 4 роки 7 місяців.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

На підставі досліджених доказів суд прийшов до висновку, що посилання позивача, що він дізнався про існування заповіту в січні 2021 року, коли отримав примірник такого від тітки ОСОБА_8 , та звертався до секретаря сільської ради з приводу того, що він не підписаний, та така його підписала, спростовуються показами свідка, а саме спеціаліста Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області ОСОБА_9 , попередня посада якої була секретар сільської ради.

Суд критично оцінив покази свідка ОСОБА_10 , яка перебуває в родинних відносинах з позивачем (є його тіткою).

Судом встановлено, що мотиви позову, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги в позовній заяві, відрізняється від наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача, оскільки в позовній заяві зазначено, що позивачу ніхто з родичів про заповіт не повідомляв.

Окрім того, допитана як свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що виявила заповіт ОСОБА_5 у вересні 2020 року. Вона відразу зателефонувала матерів позивача і повідомила про заповіт.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини позивачем пропущений без поважних причин, оскільки він не надав належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин щодо пропуску визначеного законом строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи.

Позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які свідчать про наявність поважних причин пропуску ним строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівского районного суду Львівської області від 22 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 лютого 2023 року.

Головуючий

Судді