Справа № 461/2030/23
Провадження №4-с/461/12/23
У Х В А Л А

іменем України

"24" березня 2023 р. суддя Галицького районного суду м. Львова Зубачик Н.Б., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Пустомитівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить суд скасувати постанову виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про вилучення з Єдиного реєстру боржників боржника ФОП ОСОБА_2 та притягнути до відповідальності начальника Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Вивчивши матеріали скарги та долучені до неї додатки, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24). Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) наголосив, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Глава 2 розділу І ЦПК України визначає цивільну юрисдикцію до якої входить: предметна та суб`єктна юрисдикція; інстанційна та територіальна юрисдикція (підсудність).

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, насамперед цивільних, господарських та адміністративних між собою. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Територіальна юрисдикція (підсудність) - компетенція із розгляду цивільних справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічно врегульовано вказане питання в частині першій статті 339 та частині першій статті 340 ГПК України, а саме: сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Аналіз вказаних правових норм дає підстави зробити висновок, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення при виконанні рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, зазначена скарга розглядається судом, який ухвалив вказане рішення за правилами цивільного судочинства, а якщо скарга подається на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення, ухваленого за правилами господарського судочинства, таку скаргу розглядає відповідний господарський суд, який ухвалив таке рішення за правилами господарського судочинства, відповідно.

Отже, справи за скаргами на дії державного чи приватного виконавця мають розглядатися у порядку того судочинства, у якому постановлені судові рішення, на виконання яких видано виконавчі документи, що підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні № АСВП №65337208, де вона є стягувачем.

Окрім того, судом встановлено, що у Пустомитівському відділі державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на примусовому виконанні перебувало зведене виконавче провадження АСВП №65337208 про стягнення з ОСОБА_2 56 310,98 грн. боргу, а саме: АСВП №65335745 з виконання виконавчого листа №466/9562/19, виданого Галицьким районним судом м.Львова 05.03.2021 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 22 044,40 грн. майнової шкоди та 768,40 грн судового збору, на загальну суму 22 845,80 грн. боргу; АСВП №63562692 з виконання виконавчого листа №465/3565/19, виданого Шевченківським районним судом м. Львова 29.10.2020 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн. сплаченого судового збору; АСВП №63562539 з виконання виконавчого листа №465/3565/19, виданого Шевченківським районним судом м.Львова 29.10.2020 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28 000,00 грн. боргу; АСВП №61892437 з виконання вимоги про сплату боргу №Ф-4500-50У виданої ГУ ДПС у Львівській області 09Л0.2019 2 323,28 грн. боргу; АСВП №61652310 з виконання судового наказу №914/199/20, виданого Господарським судом Львівської області 13.03.2020 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ Грінера Україна 2 373,50 грн. боргу.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням вимог статей 447,448 ЦПК України, статей 339,340 ГПК України, частини п`ятої статті 287 КАС України у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, зазначена скарга розглядається судом, який ухвалив вказане рішення, за правилами цивільного судочинства.

Якщо скарга подається на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судового рішення, ухваленого за правилами господарського судочинства, таку скаргу розглядає відповідний господарський суд, який ухвалив таке рішення, за правилами господарського судочинства.

Адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Це правило діє і при виконанні зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднані судові рішення, ухвалені за правилами однієї юрисдикції.

При виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника незалежно від кількості судових рішень та юрисдикцій, у яких ці судові рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 287 КАС України.

Вказаний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року № 660/612/16-ц (провадження № 14-19цс19), від 20 червня 2018 року в справі № 553/1642/15-ц (провадження № 14-207цс18), від 12 вересня 2018 року в справі № 461/5045/16-а (провадження № 11-675апп18) та від 16 січня 2019 року в справі № 657/233/14-ц (провадження № 14-447цс18).

Окрім того, вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Львівського апеляційного суду від 30 січня 2023 року у справі №461/5061/22.

Враховуючи те, що заявником оскаржується рішення державного виконавця в межах зведеного виконавчого провадження № АСВП №65337208 з примусового виконання рішення Галицького районного суду м.Львова, рішення Шевченківського районного суду м.Львова та судового наказу Господарського суду Львівської області, суд дійшов висновку, що дана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки розгляд даної скарги віднесено до юрисдикції адміністративного суду у порядку, визначеному КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Пустомитівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.339, 340 ГПК України, ст.287 КАС України, ст.ст. 19, 186, 247, 353, 447 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Пустомитівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Роз`яснити заявнику, що розгляд справи про оскарження дій та рішень державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні, в якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, віднесено до юрисдикції адміністративного суду у порядку, визначеному КАС України.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарженняухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Зубачик Н.Б.