Справа № 317/550/23
Провадження № 2-о/317/44/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Нікітіна В.В.

при секретарі судового засідання Вакуленко А.О.

за участі представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2 (заінтересовані особи: Комунарський районний відділ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, виконавчий комітет Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області) про встановлення юридичного факту, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернулась до Запорізького районного суду з заявою про встановлення юридичного факту, а саме факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Заінтересованими особами в заяві зазначено: Комунарський районний відділ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, виконавчий комітет Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області.

В обгрунтування заяви посилається на те, що проживає на території Запорізької області з моменту народження. Народилась у місті Гуляйполе Запорізької області.

Після досягнення 16 років, вона отримала паспорт УССР. Після 1991 року паспорт не міняла та не зверталась за його заміною.

Приблизно у 2008 році ОСОБА_2 було втрачено паспорт. До правоохоронних органів із заявою про втрату паспорту вона не зверталась.

У 1991 році ОСОБА_2 було засуджено Пологівським районним судом Запорізької області до трьох років позбавлення волі. Призначене судом покарання вона відбувала у місті Маріуполь.

Заявниця зазначає, що навчалась у місті Маріуполь в ПТУ № 52, у 1981 році закінчила ЗОШ № 2.

Заявниця зверталась до старостинського округу по питанню втрати паспорта громадянина України та його поновлення. У зв*язку з тим, що паспортні реєстри не працюють отримати новий паспорт вона не має можливості, пересування може здійснювати по довідці.

Окрім зазначеного, Заявниця зверталась із заявою до Комунарського відділу у місті Запоріжжі ДМС України про перевірку належності її до громадянства України, для подальшого оформлення паспорта громадянина України.

Комунарським відділом у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області їй було надано відповідь, згідно якої особу заявника було ідентифіковано, але належність до громадянства України - не підтверджено.

Також, доказами перебування Заявниці на території України є записи у її трудовій книжці.

Іншим шляхом, крім звернення до суду, встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, заявниця не має можливості.

В судовому засіданні представник заявниці підтримав вимоги заяви та просив суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення вимог заявника не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані докази, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 256, яка змінена на ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України - (далі - ЦПК України), суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р., постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 р. чи 13 листопада 1991 р.; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Відповідно до ст. ст. 315 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання, відповідно до ст. 316 ЦПК України.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до статті 3 ЗУ «Про громадянство України» -

Громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Як вбачається з довідки, виданої Виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області № 295/01-19 від 04.07.2022 року, Заявниця зверталась до старостинського округу по питанню втрати паспорта громадянина України та його поновлення. У зв`язку з тим, що паспортні реєстри не працюють отримати новий паспорт ОСОБА_2 не має можливості, пересування може здійснювати по довідці.

В результаті перевірки паперових картотек про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року народження, які передані територіальними органами ДМС України у м. Києві та Київській області, виявлені заяви про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий 14.02.1991 року Петровським РВВС Донецької області; а також на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 виданий Орджонікідзевським РВВС у м. Жданові Донецької області та заяву на ім`я ОСОБА_4 , виданий 13.01.1983 року Чемеровецьким РВВС Хмельницької області. У базі даних Єдиного державного демографічного реєстру інформація стосовно оформлення заявником пвспорта громадянина України зразка 1994 року - відсутня.

Відповідно до трудової книжки заявниці, вона працювала у колгоспі «40 лет октября» та була звільнена у 1991 році за власним бажанням. Також, з травня місяці 1991 року, заявниця працювала у приватному колгоспі «Шлях до комунізму» Пологівського району Запорізької області. У 1992 році була звільнена з приватного колгоспу «Шлях до комунізму» Пологівського району Запорізької області. У 1994 році, аявниця була виведена з членів колгоспу «Таврія» та звільнена за власним бажанням. Поряд із цим, у 1996 році, заявниця була прийнята у члени колгоспу «Таврія» дояркою. У 1997 році була виведена з членів колгоспу «Таврія» та звільнена за власним бажанням. Після чого у 1999 році, заявницю було прийнято на роботу до колгоспу «Таврія» Пологівського району Запорізької області. У тому ж році Заявницю було звільнено з роботи за власним бажанням.

Вказані вище факти, як окремо так і у сукупності підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_2 на території України на момент проголошення незалежності України з 24.08.1991 року.

Поряд із цим, отримати наразі будь-які відомості або документи з місць де вона проживала чи перебувала не є можливим, оскільки вказані території наразі є тимчасово окупованими.

Виходячи з зазначеного, суд вважає, що заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню, оскільки заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Керуючись ст.ст. 264-265, 315, 319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) (заінтересовані особи: Комунарський районний відділ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд.40), виконавчий комітет Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області (Запорізька область, Запорізький район, смт. Комишуваха, вул. Богдана Хмельницького, буд.49) про встановлення юридичного факту - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Нікітін