Справа № 462/5463/18 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/2669/20 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.О. Гай

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 липня 2020 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Вишинської Ольги Мар`янівни, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про витребування нежитлового приміщення з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності та нежитлове приміщення, -

в с т а н о в и в:

03.09.2018 року Львівська міська рада звернулася до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, в якому просила витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлове приміщення загальною площею 368,9 кв.м на АДРЕСА_1 та зобов`язати повернути вказане майно за актом приймання-передачі територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на це нежитлове приміщення із закриттям розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для внесення запису про державну реєстрацію права власності на вказане нежитлове приміщення за Львівською міською радою.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що відповідно до ухвали Львівської міської ради від 04.11.2004 №1861 у власність територіальної громади м. Львова прийнято відомчий житловий будинок АДРЕСА_2 від ЗАТ «Трикотажна фірма «Промінь». Однак, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18.12.2008 встановлено факт володіння та визнано право власності за ОСОБА_4 на нежитлове приміщення загальною площею 368,9кв.м на АДРЕСА_1 . На підставі зазначеного рішення суду здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на це приміщення. В подальшому, 06.02.2009 ОСОБА_4 подарував вказане нежитлове приміщення ОСОБА_3 , яка, в свою чергу, 20.03.2015 на підставі договору купівлі-продажу відчужила нежитлове приміщення відповідачу ОСОБА_1 . Вважає, що спірне майно вибуло з володіння власника поза його волею, в тому підлягає витребуванню від останнього набувача цього майна ОСОБА_1 . Вважає, що із скасуванням судового рішення, яким визнано право власності на спірне приміщення за ОСОБА_4 , відпадає підстава для реєстрації права власності за ним на зазначене майно. Посилався також на правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постановах від 11.12.2012 року у справі №65гс12 та від 29.04.2015 року у справі №3-62гс15, про те, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст.ст. 215, 216 ЦК України, а лише шляхом задоволення віндикаційного позову за наявності підстав, передбачених ст. 388 ЦК України.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.09.2018 року матеріали позовної заяви передано за підсудністю на розгляд Шевченківського районного суду м. Львова.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлове приміщення загальною площею 368,9кв.м. на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 01) та зобов`язано повернути вказане майно за актом приймання-передачі територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, загальною площею 368,9кв.м. на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 01) із закриттям розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стягнуто з ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Вишинської Ольги Мар`янівни судовий збір у розмірі 3738,00 (трьох тисяч сімсот тридцяти восьми гривень) в рівних частках з кожного по 1869,00 (одній тисячі вісімсот шістдесят дев`ять гривень).

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначив, що задовольняючи позов Львівської міської ради, суд не з`ясував, чи спірне приміщення дійсно було передане позивачу за актом приймання-передачі, який затверджено рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №529 від 11.12.2002 року, оскільки у п.1 такого зазначено затвердити акт приймання передачі відомчого житлового будинку АДРЕСА_1 від ЗАТ «Трикотажна фірма «Промінь» у власність територіальної громади м. Львова. Водночас, самого акта приймання-передачі суду не було надано.

Не відповідає також обставинам справи і висновок суду про те, що Львівська міська рада набула у власність спірне майно, оскільки відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту проведення такої реєстрації. Право власності Львівсьскої міської ради після прийняття Львівською міською радою ухвали від 04.11.2004 року не було зареєстровано, а рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18.12.2008 року право власності на це майно було визнано за третьою особою ОСОБА_4 . Ухвалою судді Львівського апеляційного суду від 13.07.2020 року, залишеною без змін ухвалою Верховного Суду від 31.08.2020 року, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.12.2008 року. Суд невірно застосував до даних правовідносин ст. 388 ЦК України, так як за обставинами справи відповідач придбав спірне майно в особи, яка, у свою чергу, придбала його у особи, право власності якої на спірне майно було визнано за рішенням суду, яке набрало законної сили, в установленому порядку не скасовано та не змінено, а тому у суду не було правових підстав вважати, що відповідач придбав спірне майно в особи, яка не мала права його відчужувати. Висновки щодо застосування ст. 388 ЦК України, зроблені у постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 року /провадження №6-1цс15/ та від 16.09.2015 року /провадження №6-1203цс15/, не могли бути взяті судом до уваги при розгляді данного спору, оскільки суперечать ст.ст. 41, 129, 129-1 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. 18 ЦПК України, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 328 ЦК України, а також практиці ЄСПЛ як джерела права.

Крім того, вказує про порушення судом норм процесуального права. Суд ухвалив рішення за відсутності відповідача, який не з`явився до суду з поважних причин, не мав змоги подати суду відзив на позов та заяву про застосування позовної давності. За таких обставин, суд зобов`язаний був ухвалити у справі заочне рішення, а відповідач мав би можливість у заяві про скасування заочного рішення зазначити про застосування позовної давності. Тому вважає, що питання позовної давності підлягає розгляду судом апеляційної інстанції.

Просить рішення суду скасувати та постановити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з підстав, зазначених у ній.

Додатково пояснив, що з урахуванням витребуваних та досліджених апеляційним судом акту приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність, затвердженого головою Шевченківської райадміністрації 13.11.2002 року та рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 529 від 11.12.2002 року, інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 , вважає доведеною ту обставину, що спірне нежитлове приміщення не передавалось позивачу разом з житловим будинком, Львівська міська рада не набула право власності на спірне майно, а тому не має права на його витребування на підставі ст. 388 ЦК України.

Представник позивача Львівської міської ради - Шевченко М.В. проти скарги заперечила, вважає, що спірне приміщення включене до акту приймання-передачі, а наявність рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.12.2008 року, яким визнано право власності на спірне майно за третьою особою ОСОБА_4 , не є перешкодою для витребування такого майна від теперішнього власника.

Представник третьої особи Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради - Мотов Є.Г. проти задоволення скарги заперечив з аналогічних мотивів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 11.12.2002р. №529 затверджено акт приймання-передачі відомчого житлового будинку АДРЕСА_1 від ЗАТ «Трикотажна фірма «Промінь» у власність територіальної громади м. Львова.

Шевченківській районній адміністрації доручено підготувати та подати на розгляд міської ради проект ухвали про прийняття у власність територіальної громади м. Львова житлового будинку АДРЕСА_1 разом з прибудованими до будинку нежитловими приміщеннями (а.с.15).

Ухвалою Львівської міської ради від 04.11.2004р. №1861 прийнято у власність територіальної громади м. Львова відомчий житловий будинок АДРЕСА_2 від ЗАТ «Трикотажна фірма «Промінь» (а.с.16).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18.12.2008р. встановлено факт володіння та визнано право власності за ОСОБА_4 на нежитлове приміщення загальною площею 368,9кв.м, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» здійснити державну реєстрацію права власності нежитлового приміщення загальною площею 368,9кв.м, що знаходиться на АДРЕСА_1 та видати витяг про реєстрацію прав власності нерухомого майна. (а.с.14).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на спірні приміщення було зареєстровано за ОСОБА_4 15.01.2009р. на підставі рішення Залізничного районного суду м.Львова від 18.12.2008р. (а.с.8-10).

Згодом ОСОБА_4 подарував нежитлове приміщення площею 368,9кв.м по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 06.02.2009р. №48, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Іванців М.Я(а.с.8-10).

В подальшому ОСОБА_3 відчужила спірні приміщення відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №312 від 20.03.2015р, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М.(а.с.8-10).

Задовольняючи частково позовні вимоги Львівської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що Львівська міська рада є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 та нежитлової прибудови до нього площею 400 кв.м, оскільки рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 11.12.2002р. №529 затверджено акт приймання-передачі відомчого житлового будинку по АДРЕСА_1 від ЗАТ «Трикотажна фірма «Промінь» у власність територіальної громади м. Львова і доручено Шевченківській районній адміністрації підготувати та подати на розгляд Львівської міської ради проект ухвали про прийняття житлового будинку разом з прибудованими до будинку нежитловими приміщеннями, у власність територіальної громади м. Львова, а відповідно до ухвали Львівської міської ради від 04.11.2004р. №1861 відомчий житловий будинок АДРЕСА_1 з незавершеною прибудовою прийнято у власність територіальної громади м. Львова від ЗАТ «Трикотажна фірма «Промінь». Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18.12.2008р., яке в подальшому було скасовано, встановлено факт володіння та визнано право власності за ОСОБА_4 на нежитлове приміщення загальною площею 368,9кв.м, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» здійснити державну реєстрацію права власності нежитлового приміщення загальною площею 368,9кв.м, що знаходиться на АДРЕСА_1 та видати витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Право власності на спірні приміщення 15.01.2009р. зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі скасованого рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.12.2008р. Дійсний власник спірного майна - Львівська міська рада участі у розгляді Залізничним районним судом м. Львова справи №2-о-192/2008 не брала, в межах розгляду зазначеної справи примусового вилучення майна у його дійсного власника не відбулося, а також не ухвалювались рішення щодо припинення права власності Львівської міської ради на це майно підставі статті 346 ЦК України. Оскільки рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.12.2008 року у справі №2-о-192/2008 не було реалізоване, то воно не є правовою підставою для набуття права власності на спірне майно як ОСОБА_4 , так і іншими особами після нього, що відповідає правовому висновку у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 6-1203цс15. З наведених мотивів, суд прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_1 . Одночасно, суд прийшов до висновку, що внаслідок такого витребування у добросовісного набувача не порушуються гарантії, передбачені ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і на останнього не покладається індивідуальний і надмірний тягар, оскільки відповідно до законодавства він має засоби юридичного захисту свого цивільного права, зокрема, відповідно до ч.1 ст.661 ЦК України, покупець майна може звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу.

Однак, з такими висновками суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

З огляду на викладене нежилим є приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 552/7636/14-ц.

Допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями, критерії їх розмежування є досить чіткими, а тому відсутні підстави стверджувати, що у різних випадках одне і те ж приміщення може одночасно відноситися до допоміжного та бути нежитловим.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 915/1096/18, від 18.07.2018 у справі №916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019 у справі № 914/843/17, допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

З матеріалів витребуваної апеляційним судом інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 вбачається, що 29.09.1997 року державною комісією було прийнято в експлуатацію житловий будинок АДРЕСА_1 на 120 квартир, при цьому окремо зазначено - без магазину /аркуш інвентарної справи 86-89/.

Тобто, спірне приміщення з самого початку будувалось як магазин, на дату прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 не було завершене будівництвом, не прийнято в експлуатацію, відтак, залишилось об`єктом незавершеного будівництва, яке не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Як вбачається зі змісту ухвали Львівської міської ради № 1861 від 04.11.2004 року «Про прийняття у власність територіальної громади м.Львова відомчого житлового будинку АДРЕСА_1 від ЗАТ «Трикотажна фврма «Промінь, така прийнята на виконання вимог Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності».

Відповідно до ст.ст. 1, 2, 4 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» в редакції, чинній на час складання акту приймання-передачі від 13.11.2002 року, його затвердження рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 529 від 11.12.2002 року, прийняття Львівською міською радою ухвали № 1861 від 04.11.2004 року, передача у державну або комунальну власність об`єктів права інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законом або рішеннями відповідних місцевих рад. Об`єктами передачі є, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, у тому числі об`єкти незавершеного будівництва, приміщення), об`єкти житлового фонду, в тому числі не завершені будівництвом. Передача об`єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад. Відповідно до п.1 ч.1, ч.6 ст. 7 Закону безоплатній передачі з державної у комунальну власність підлягають житлові будинки разом із вбудованими та прибудованими нежилими приміщеннями) та гуртожитки (в тому числі не завершені будівництвом). Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

Отже, безоплатна передача Львівській міській раді незавершеної нежитлової прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 , яка не відноситься до житлового фонду та є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин разом із зазначеним житловим будинком не суперечила б вимогам Закону.

З витребуваного апеляційним судом акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність, затвердженого головою Шевченківської районної адміністрації 13.11.2002 року вбачається, що комісія, створена відповідно до розпорядження Шевченківської райадміністрацїї № 1406 від 28.11.2001 року, обстежила житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , що належить ЗАТ «Трикотажна фірма «Промінь», і встановила його технічні показники, зокрема, кількість квартир, їх загальну та житлову площу, площу наявних в будинку допоміжних приміщень (підвалів), будівельний об`єм, наявне інженерне обладнання будинку, впорядкування прибудинкової території, залишкову вартість будинку. У зазначеному акті приймання-передачі відсутня будь-яка вказівка на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 передається разом із прибудованим до нього нежитловим приміщенням площею 400 кв.м., площа, будівельний об`єм, процент готовності, залишкова вартість такого нежитлового приміщення до акту приймання-передачі не включена.

За результатами проведення обстеження комісією житлового будинку АДРЕСА_1 , та складання відповідного акту приймання-передачі, його затвердження 13.11.2002 року головою Шевченківської райадміністрації, останній наступного дня (14.11.2002 року) звернувся листом № 2501/533 до керуючого справами виконавчого комітету Львівської міської ради щодо звернення ЗАТ «Трикотажна фірма «Промінь» до Шевченківської районної адміністрації про намір передати у власність територіальній громаді м. Львова житловий будинок АДРЕСА_1 та повідомив про те, що при комісійному обстеженні будинку встановлено, що він збудований у 1997 році і знаходиться у задовільному технічному стані, потребують капітального ремонту три ліфти на суму 65,3 тис. грн, з урахуванням чого Шевченківська райадміністрація вважає за можливе прийняти вказаний житловий будинок ЗАТ «Трикотажна фірма «Промінь» в комунальну власність міста при умові виділення коштів на ремонт ліфтів. Про наявність в складі житлового будинку об`єкта незавершеного будівництва (нежитлової прибудови) та необхідність виділення коштів на його добудову чи знесення у листі не зазначено, та не вказано, що Шевченківська райадміністрація вважає за можливе прийняти вказаний житловий будинок разом з незавершеною будівництвом нежитловою прибудовою площею 400 кв.м.

Пунктом 1 рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 529 від 11.12.2002 року затверджено акт приймання-передачі відомчого житлового будинку АДРЕСА_1 від ЗАТ «Трикотажна фірма «Промінь» у власність територіальної громади м. Львова.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що незавершена будівництвом нежитлова прибудова до будинку АДРЕСА_1 площею 400 кв.м не була передана Львівській міській раді за актом приймання-передачі відомчого житлового будинку АДРЕСА_1 від ЗАТ «Трикотажна фірма «Промінь» у власність територіальної громади м. Львова, затвердженим 13.11.2002 року головою Шевченківської райадміністрації.

Такого висновку не спростовує лист ТЗоВ «Трикотажна фабрика «Промінь» від 07.09.2022 за підписом директора ТФ Промінь І.Савицької, так як наведені в ньому відомості суперечать змісту акту приймання-передачі, підписаному усіма членами комісії, створеної розпорядженням Шевченківської райадміністрацїї № 1406 від 28.11.2001 року на виконання вимог ч.2 ст. 6 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», в тому числі і самим підписантом зазначеного листа.

Про те, що незавершена будівництвом нежитлова прибудова до будинку АДРЕСА_1 площею 400 кв.м не була передана Львівській міській раді додатково свідчить також оцінювальний акт будинку від 14.10.2009 року /аркуш 389 інвентарної справи/, в п.1.3 якого зазначено про відсутність у складі будинку вбудовано-прибудованих приміщень будь-якого функціонального призначення.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі. Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що за відсутності в акті - приймання передачі інформації про передачу незавершеної будівництвом нежитлової прибудови до будинку АДРЕСА_1 площею 400 кв.м із зазначенням її технічних характеристик Львівська міська рада не набула права власності на незавершену будівництвом нежитлову прибудову до будинку АДРЕСА_1 площею 400 кв.м. Сторонами не заперечується, що до ухвалення Залізничним районним судом м. Львова рішення від 18.12.2008 року право власності на це майно не було зареєстровано за Львівською міською радою на підставі акту приймання-передачі, затвердженого 13.11.2022 року, та пункту 1 ухвали Львівської міської ради № 1861 від 04.11.2004 року, зміст якого суперечить змісту акту приймання-передачі, затвердженого 13.11.2002 року головою Шевченківської райадміністрації.

Відповідно до ст. 388 ЦК України право на витребування майна належить власнику.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд не повністю з`ясувавши обставини передачі Львівській міській раді житлового будинку АДРЕСА_1 прийшов до помилкового висновку, що Львівська міська рада є неволодіючим власником незавершеної будівництвом нежитлової прибудови до будинку АДРЕСА_1 площею 400 кв.м, та витребував спірне нежитлове приміщення у добросовісного набувача ОСОБА_1 із скасуванням державної реєстрації права власності за ним із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З наведених мотивів рішеня суду слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову Львівської міської ради до ОСОБА_1 про витребування нежитлового приміщення з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності та нежитлове приміщення відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 липня 2020 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову Львівської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Вишинської Ольги Мар`янівни, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про витребування нежитлового приміщення з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності та нежитлове приміщення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2023 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра