Справа № 606/1977/22 року
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2023 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі судді Малярчука В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Теребовля справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в його користь грошові кошти в сумі 8 400 доларів США, також просить стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в його користь понесені судові витрати в сумі 3 071,04 грн.

Вказаний позов мотивує тим, що 17.06.2018 в с. Гайворонка Тернопільського району (колишній Теребовлянський район) Тернопільської області за спеціалізований вантажний фургон марки MAN L2000, д.н.з НОМЕР_2 , передав ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) кошти в сумі 8 400 доларів США, про що той власноручно склав розписку, підписавши її. ОСОБА_2 у розписці вказав, що претензій з приводу оплати не має, надасть генеральне доручення на розпорядження автомобілем, в усному порядку запевнив, що вчинить дії спрямовані на зняття з обліку та перереєстрацію транспорту. Минув значний термін, відповідач жодних дій не вчинив, усні та письмові звернення ігнорував. Внаслідок викладеного, звернувся до суду про визнання права власності, зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Теребовлянського районного суду від 21.06.2022 №606/1486/21 відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на автомобіль з тих підстав, що договір купівлі-продажу не укладався, розписка і довіреність на право розпорядження і користування транспортом не свідчать про його укладання. Такий же висновок висловлений Верховним Судом у подібних справах, постанови від 07.03.2018 № 536/378/15-ц (провадження № 61-772св18), від 15.02.2018 № 640/7052/16-ц (провадження № 61-4678св18), від 15.02.2018 №640/7052/16-ц. До того ж, у ході розгляду справи №606/1486/21 ОСОБА_2 подав заяву, якою позов не визнав. Із змісту судового рішення дізнався про факт неможливості одержання автомобіля у свою власність, відсутність правових підстав в утриманні його коштів ОСОБА_2 . Викладене засвідчує і те, що у разі вчинення відповідачем будь-якого проступку, транспорт може бути арештованим, вилученим та проданим в інтересах третіх осіб без нього як зацікавленої сторони, тобто наведені відомості є безумовним доказом відсутності будь-яких прав у нього на транспортний засіб, відліком початку часу щодо звернення до суду задля поновлення первісного свого стану, повернення коштів на які у ОСОБА_2 не має правових підстав в утриманні. Відомості щодо реєстрації в сервісних центрах МВС України права власності на автомобіль за ОСОБА_1 , не має.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи без його участі, просить позов задоволити.

Представник відповідача адвокат Демкович Ю.Й. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволені позову, так як вважає, що позивач звернувся до суду з даним позовом із пропуском трирічного строку для звернення до суду. Крім того представник відповідача подав до суду клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності у вказаному позові.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивач ОСОБА_1 17.06.2018 в с. Гайворонка Тернопільського району (колишній Теребовлянський район) Тернопільської області за продаж спеціалізованого вантажного фургону марки MAN L2000, н.з НОМЕР_2 , передав ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) кошти в сумі 8 400 доларів США, про що ОСОБА_2 власноручно склав розписку, підписавши її.

Позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 домовилися про умови передачі згаданого транспортного засобу, відповідно до яких, відповідач ОСОБА_2 за участю своєї дружини ОСОБА_3 , добровільно, без фізичного примусу, передав автомобіль марки MAN L2000, д.н.з НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ключі, а взамін отримав 218 000 грн.

Відповідач ОСОБА_3 надав власноручно написану розписку, де окрім зазначеного вказав про взяття на себе зобов`язання щодо оформлення та надання впродовж місяця нотаріально завіреного генерального доручення на право повного розпорядження транспортним засобом. Водночас у розписці самостійно зауважив, що жодних претензій з приводу оплати за транспорт як він, так і його дружина, не мають. Тут же останні засвідчили дані факти датою та підписом.

Згідно розписки від 17.06.2018 року даною відповідачем ОСОБА_2 про те, що цього числа він отримав грошові кошти в сумі 8000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 218000 грн. за продаж і належну йому авто марки MAN L2000 8-163 н.з НОМЕР_2 кошти, які вказані вище прийняв від ОСОБА_1 останньому зобов`язався в продовж місяця надати гендоручення завірене у нотаріуса. Претензій до ОСОБА_1 з приводу оплати немає. Авто з сьогоднішнього дня належить ОСОБА_1 . Авто продане з дозволу та погодженням дружини ОСОБА_3 . На даний час жодних майнових обтяжень транспортний засіб немає. Всі дані і реквізити не піддавалися жодних утручань, ключі та паспорт автомобіля передали новому власнику.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу марки MAN L2000 8-163 д.н. НОМЕР_2 є відповідач ОСОБА_2 .

Крім того до суду не надано доказів, що автомобіль з реєстраційного обліку знятий та обставини які б свідчили, що власником вказаного автомобіля є позивач судом не встановлено.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно листа повідомлення від 21.05.2021 року надісланого відповідачу ОСОБА_2 про те, що 17.06.2018 року відповідно до власноручно написаної його розписки, за участю дружини ОСОБА_3 , йому було реалізовано спеціалізований вантажний фургон марки MAN L2000, д.н.з НОМЕР_2 . Пропонував, добровільно, врегулювати дане питання та віднайти можливість, час, кошти, стосовно надання йому, нотаріально завіреного, генерального доручення на право керування та повноцінного розпорядження згаданим транспортом. Готовий, наперед узгоджений сторонами час, прибути в м. Чортків, чи м.Теребовлю, чи м. Тернопіль задля виконання певних дій спрямованих на досягнення мети розписки. У разі залишення без розгляду дану інформацію, буду вимушений за захистом своїх прав, свобод та інтересів звертатися до суду із наданням відповідних оригінальних документів щодо правомірності його вимог із послідуючим стягненням з відповідача судового збору, інших понесених витрат. Відтак, запропонував у строк до 30.06.2021 року врегулювати виникле питання та виконати з його боку взяті на себе зобов`язання.

Позивач ОСОБА_1 21.06.2022 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Теребовлянського районного суду від 21.06.2022 №606/1486/21 відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на автомобіль з тих підстав, що договір купівлі-продажу не укладався, розписка і довіреність на право розпорядження і користування транспортом не свідчать про його укладання. Такий же висновок висловлений Верховним Судом у подібних справах, постанови від 07.03.2018 № 536/378/15-ц (провадження № 61-772св18), від 15.02.2018 № 640/7052/16-ц (провадження № 61-4678св18), від 15.02.2018 №640/7052/16-ц.

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави(безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Положення глави 83 ЦК України щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, застосування у кожному конкретному випадку положень статей 1212 ЦК України залежить від обставин, за яких грошові кошти передавалися відповідачу.

Наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі статті 1212 ЦК України. У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України.

Також суд відхиляє доводи представника відповідача про неможливість стягнення грошових коштів відповідно до статті 1212 ЦК України у зв`язку з тим, що між сторонами укладено цивільно-правовий договір купівлі продажу спірного транспортного засобу.

Згідно ст.. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Із визначення договору, що міститься у коментованій статті випливає, що договір купівлі-продажу може бути реальним або консенсуальним. Він є відплатним та двостороннім. Основною метою договору є передача права власності на товар від продавця до покупця. Сторонами договору купівлі-продажу виступають продавець і покупець. За загальним правилом ними можуть бути будь-які суб`єкти цивільних правовідносин фізичні, юридичні особи або держава. Проте, для окремих договорів купівлі-продажу закон може встановлювати спеціальні вимоги щодо його сторін, в окремих випадках обмежуючи коло осіб, що можуть виступати сторонами договору.

Аналіз статті 655 ЦК України дає підстави для висновку, що між позивачем та відповідачем не виникали цивільні права та обов`язки передбачені договором купівлі -продажу.

Таким чином, твердження представника відповідача про незастосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України у зв`язку з тим, що між сторонами укладено цивільно-правовий договір купівлі продажу спірного транспортного засобу, помилкові.

Отже, у тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України (Постанова ВС від 20.03.2019 року у справі № 607/5422/16-ц).

Вказана правова позиція також висловлена Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (касаційне провадження № 61 -1215св 17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (касаційне провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (касаційне провадження № 61-1 ІЗЗсвІ8).

Доводи представника відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, про пропущення позивачем позовної давності при поданні цього позову, суд відхиляє.

Оскільки позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).

Згідно зі статтею 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль, 21.06.2022 рішенням Теребовлянського районного суду відмовлено у задоволенні позову.

Таким чином позивач остаточно встановив неможливість отримання у свою власність спірного транспортного засобу і безпідставність набуття і збереження відповідачем коштів у сумі 8 400 доларів США.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що строк позовної давності обчислюється з моменту коли позивач дізнався про порушення своїх прав, тобто з часу завершення усіх судового процесу щодо спірного автомобіля, зважаючи на те, що грошові кошти в сумі 8 400 доларів США отримані ОСОБА_2 в рахунок оплати за продаж автомобіля марки MAN L2000, д.н.з НОМЕР_2 набуті останнім без достатньої правової підстави, оскільки договір купівлі-продажу автомобіля на підставі якого відповідач отримав кошти, укладений не був, а тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення шляхом стягнення із ОСОБА_2 на його користь грошових коштів у сумі 8 400 доларів США, які безпідставно отримані відповідачем.

Також слід стягнути з відповідача в користь позивача 3071 грн. 04 коп. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст.4,12,81,258,354 ЦПК України, ст.ст.4, 82, 83, 1212, 1213 ЦК України,ЗУ «Про дорожній рух», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити в повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 )8 400 доларів США.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 3071 грн. 04 коп. сплаченого позивачем судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його отримання копії.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Розяснити учасникам справи, що інформацію щодо справи що розглядалася вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua.

Головуючий В.В. Малярчук