Справа № 523/6245/20
Провадження №2/523/307/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"14" березня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючої судді Мурманової І.М.,

за участю секретаря судового засідання Бєлік Л.В.,

представника позивача адвоката Галайчук Г.С.,

представника ОСОБА_1 адвоката Бикова Д.Ю.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору дарування від 03.06.2015 року, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

В інтересах та від імені ОСОБА_2 до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння звернулась адвокат Галайчук Ганна Сергіївна.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.03.2015 року у справі № 523/3387/15-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності було задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Відповідачу ОСОБА_3 , було відомо про наявність судового рішення, оскільки остання зверталась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду. Представник вказує, що 16.01.2020 року позивач з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізнався, що квартира АДРЕСА_1 неодноразово відчужувалась на користь інших осіб. На підставі викладеного, представник позивача просить визнати недійсним договір дарування від 03.06.2015 року посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М,. за реєстровим номером № 5-859, укладений між ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , витребувати у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 належне йому на праві власності, на підставі рішення Суворовського районного суду від 18.03.2015 року нерухоме майно.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси м. Одеси від 04.05.2020 року (суддя Бабаков В.П.) відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Також, ухвалою судді від 04.05.2020 року, відстрочено позивачу ОСОБА_2 сплату судового збору у розмірі: 8 840 грн. 08 коп. до ухвалення судового рішення.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 04.02.2021 року суддю Бабакова Віталія Павловича звільнено з посади судді Суворовського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно ч. 7 ст. 33 ЦПК України, невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до положення ч. 11, 12 ст. 33 ЦПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

При повторному автоматизованому розподілі, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.03.2021 року (суддя Мурманова І.М.)цивільну справу прийнято до провадження, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачам роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву, зустрічного позову, третій особі роз`яснено про право на подання пояснень щодо позову.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2022 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

На адресу суду 27.01.2023 року (вх. № 2262) надійшли додаткові письмові пояснення по справі за підписом представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Бикова Дмитра Юрійовича. Згідно поданих пояснень адвокат зазначає, що ОСОБА_1 , є добросовісним набувачем квартири. Право власності на квартиру виникло на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2018 року. Представник зазначив, що надана позивачем копія рішення, а саме його вступна та резолютивна частини, не є належним доказам, повне рішення суду в реєстрі відсутнє, крім іншого, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження всіма учасниками справи, строк на подання апеляційної скарги обчислюється з дати складання повного судового рішення. На підставі викладеного представник зазначив, що твердження позивача щодо наявності в нього рішення суду є таким, що не набрало законної сили. Зазначив, що твердження позивача є недоведеними (а.с.138-140).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Галайчук Ганна Сергіївна підтримала позовні вимоги в повному обсязі, суду пояснила, що право власності позивача підтверджується рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.03.2015 року у справ № 523/3387/15-ц, яке набрало законної сили, а відтак право позивача на власність є порушеним та потребує захисту в судовому порядку. Право власності за рішенням суду позивач не встиг зареєструвати, оскільки матеріали були вилучені.

Представник третьої особи ОСОБА_1 адвокат Биков Дмитро Юрійович позовні вимоги не визнав, зазначив, що позов не обґрунтований та не доведений, рішення суду на яке посилається позивач, як на єдину підставу своїх позовних вимог, є таким, що не брало законної сили, крім іншого, стороною у справі було подано заяву про перегляд заочного рішення, дана заява не розглянута та провадження за нею зупинено. Крім іншого, представник зазначив, що повністю підтримує письмові пояснення надані на позовну заяву.

Відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 до суду не з`явились, судом неодноразово здійснювався виклик відповідачів в судове засідання (а.с.159-160), однак, з дня відкриття провадження у справі, відповідачі справою не цікавились, відзиву не подали, не висловили думки щодо заявлених позовних вимог, що відповідно до положення ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2023 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Заслухавши думку представника позивача, яка просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, представника третьої особи, який просив відмовити в задоволенні позовних вимог, дослідивши матеріали справи, докази надані на підтвердження та спростування обставин позовних вимог, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Так, звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння, представник позивача зазначила, що позивач 16.01.2020 року дізнався, що належна йому на підставі рішення суду на праві власності квартира, неодноразово була відчужена на користь інших осіб, що призвело до порушення прав позивача на власність.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом досліджуються надані документи на підтвердження та спростування позовних вимог.

Так, згідно копії рішення суду (вступна та резолютивна частини) засвідчена копія якого була досліджена в судовому засідання, від 18.03.2015 року (справа № 523/3387/15-ц) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 34,5 кв.м., що був укладений 27.01.2014 року між ОСОБА_3 , в інтересах якої діяв ОСОБА_6 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з іншої сторони.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 34,5 кв.м.

Копію рішення направити відповідачці у справі.

В рішення суду зазначено про порядок та строки його оскарження, а саме: рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги (а.с.12).

Матеріали справи встановлено, та не заперечувалось сторонами, факту того, що повний текст рішення суду у даній справі не виготовлено.

Також, згідно ухвали суду від 15.05.2018 року (справа № 523/6875/15-ц провадження 2-п/523/12/18 суддя Шепітко І.Г.) вбачається, що ухвалою суду від 07.05.2015 року за заявою про перегляд заочного рішення відкрито провадження у справі. Даною ухвалою суду вирішено провадження у справі за заявою відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності - зупинити до вирішення кримінальної справи №469/1409/15-к, провадження №1-кп/484/308/17 р. та повернення матеріалів цивільної справи №523/3387/15-ц.

Копію ухвали направити сторонам у справі (а.с.144-145).

З огляду на зазначене судом встановлено, що рішення суду на яке посилається позивач, яка на підставу своїх позовних вимог, згідно якого за твердженням позивача, він набув право власності є таким, що законної сили не набрало, повний текст рішення суду не складено, згідно ухвали від 15.05.2018 року провадження у справі за заявою про перегляд заочного рішення суду зупинено, до вирішення кримінальної справи.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 331 ЦК України передбачено якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 ст.334 ЦК України унормовано, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1); особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2).

Віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними. При цьому одна з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Таким чином, позивачем на підтвердження права пред`явлення позовних вимог про витребування майна, належного йому на праві власності, мали бути надані суду докази на підтвердження права власності на спірне майно, в порядку передбаченому статтею 331 ЦК України, в якій зазначено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Доказів про реєстрацію права власності на спірне майно, позивачем не надано, саме лише твердження щодо того, що позивач не зміг зареєструвати право власності на майно не є безперечний доказом підтвердження прав власника.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору дарування від 03.06.2015 року, суд зазначає наступне.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті "нівелювання" правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття прав взагалі).

Згідно ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

З огляду на зазначене, позивачем в ході розгляду справи не доведено та не надано доказів щодо порушення його суб`єктивного права оспорюваним правочином, а саме договором від 03.06.2015 року.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Статтею ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку щодо позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В силу ст. п.2 ч. 1 ст.141 ЦК України судові витрати, у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача. Враховуючи, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.05.2020 року ( суддя Бабаков В.П.) відстрочено позивачу ОСОБА_2 сплату судового збору у розмірі: 8 840 грн. 08 коп. до ухвалення судового рішення, тому з позивача підлягає до стягнення судовий збір.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору дарування від 03.06.2015 року, витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 8840 (вісім тисяч вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем та третью особою в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з строк з дня складання повного тексту.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складно 16.03.2023 р.

Суддя: