КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 754/5532/22 Головуючий у суді першої інстанції - Галась І.А.
Номер провадження № 22-ц/824/3806/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Національної академії внутрішніх справ, подану представником Говоровою Іриною Вадимівною, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2022 року Національна академія внутрішніх справ звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, відповідно до якого просила стягнути з відповідача на користь позивача вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в розмірі 26 301,30 грн з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 5 278,54 грн та трьох відсотків річних від простроченої суми, що складає 2 038,53 грн, а всього 33 618,37 грн, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 липня 2018 року між Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_1 було укладено Договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ, відповідно до п. 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 та наказу МВС України від 17.07.2017 № 593 «Про затвердження Примірної форми договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року».

Позивачем було зазначено, що відповідно п.1.1. та п.3.3. Договору розстрочення, відповідач зобов`язувався протягом одного року з дня підписання Договору розстрочення, сплатити суму відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у НАВС у сумі 39 425,77 грн, тобто до 26 липня 2019 року. Вказано, що згідно довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НАВС, відповідачем було сплачено лише 13 124,47 грн. Так, відповідно до умов Договору розстрочення, відповідачем протягом року не відшкодовано в повному обсязі витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС, а отже не виконано умови Договору розстрочення. Позивач зазначає, що згідно п. 8 Порядку відшкодування та п. 4.1. Договору розстрочення, у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 Порядку відшкодування, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведені обставини, позивач просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог Національної академії внутрішніх справ відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник Національної академії внутрішніх справ - Говорова І.В. подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що 26 липня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС, відповідно до п. 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261, передбачено, що особа має право здійснити відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року.

Апелянт наголошує, що розмір місячного платежу за договором розстрочення визначено не було, а лише визначено, що відповідач зобов`язується сплатити суму витрат протягом одного року з дня підписання договору розстрочення (п.1.1.) та погасити заборгованість у повному обсязі не пізніше одного року з дня підписання договору (п.3.3.2.).

Апелянт вважає, що строк виконання зобов`язання за договором розстрочення у відповідача закінчився 26 липня 2019 року й саме з цього моменту у позивача починає перебіг строку позовної давності і який закінчується 26 липня 2022 року.

Апелянт наголошує, що ним було подано позовну заяву 15 липня 2022 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Доводами апеляційної скарги також є те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про застосування до даних правовідносин норм законодавства, що стосуються кредитного договору.

Так, апелянт наголошує, що позивач є закладом вищої освіти, державної форми власності, а тому немає права укладати з фізичними особами кредитних договорів. Вказано, що відповідач по справі не отримував жодних грошових коштів від позивача й договором розстрочення таких умов не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, представник Національної академії внутрішніх справ - Говорова І.В. просила скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути понесені судові витрати.

03 березня 2023 року відповідачем по справі ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку було подано відзив на апеляційну скаргу, який не підписано відповідачем, а тому до уваги апеляційним судом братися не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідають вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2018 року між Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_1 було укладено Договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ, відповідно до п. 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 та наказу МВС України від 17.07.2017 № 593 «Про затвердження Примірної форми договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року» (а.с.6).

Відповідно п.1.1. Договору розстрочення навчальний заклад надає особі розстрочку сплати суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі на суму 39 425,77 грн. Особа зобов`язується сплатити заборгованість протягом одного року з дня підписання цього договору.

Відповідно п.2.1. Договору розстрочення особа погашає суму заборгованості не пізніше 20-го числа кожного місяця рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем в якому укладено договір розстрочення.

Крім того, відповідно до п.3.3.2. вказаного вище договору передбачено, що особа зобов`язується погасити суму заборгованості у повному обсязі не пізніше одного року з дня підписання цього договору.

В матеріалах справи міститься також копія заяви ОСОБА_1 від 26 липня 2018 року, де зазначено, що він визнає суму витрат, пов`язаних з утримання у навчальному закладі у розмірі 39 425,77 грн та бажає сплатити її добровільно, але у зв`язку із складним матеріальним становищем всю суму одразу сплатити не має можливості й просить надати йому можливість сплачувати суму боргу частинами, а саме по 3 285,48 грн кожного місяця. Вказано, що ОСОБА_1 зобов`язується погасити суму заборгованості до серпня 2019 року (а.с.7).

Згідно довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної академії внутрішніх справ, відповідачем ОСОБА_1 було сплачено : 13 серпня 2018 року - 3 285,47 гривень; 20 вересня 2018 року - 3 267 гривень; 20 жовтня 2018 року - 3 286 гривень; 21 листопада 2018 року - 2 386 гривень, а всього - 13 124,47 гривень. Розмір заборгованості становить 26 301,30 грн (а.с.8).

Також позивачем було надано розрахунок заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних по ОСОБА_1 , відповідно до якого розмір інфляційних втрат становить - 5 278,54 грн, а розмір трьох відсотків річних становить - 2 038,53 грн (а.с.9-11).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивував своє рішення тим, що протягом судового розгляду було встановлено обґрунтованість позовних вимог позивача, проте суд вважає доведеним факт пропуску ним строку позовної давності, а тому до застосування підлягають наслідки пропуску позовної давності й із вказаних підстав у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 26 липня 2018 року між Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_1 було укладено Договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ, відповідно до п. 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 та наказу МВС України від 17.07.2017 № 593 «Про затвердження Примірної форми договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року» (а.с.6).

Відповідно п.1.1. Договору розстрочення навчальний заклад надає особі розстрочку сплати суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі на суму 39 425,77 грн. Особа зобов`язується сплатити заборгованість протягом одного року з дня підписання цього договору.

Крім того, вказаним договором сторони обумовили, що особа має сплачувати суму заборгованості не пізніше 20-го числа кожного місяця рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем в якому укладено договір розстрочення.

Щодо пропуску строку позовної давності Національною академією внутрішніх справ, то слід зазначити наступне.

Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Апеляційний суд враховує, що сторони по справі обумовили сплату суми заборгованості не пізніше 20-го числа кожного місяця рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем в якому укладено договір розстрочення.

Враховуючи, що загальний розмір заборгованості становить 39 425,77 грн, а також внесення коштів щомісячно рівними частинами, то відповідач по справі мав сплачувати 3 285,48 грн щомісяця.

Однак, матеріалами справи підтверджено, що останній платіж відповідачем було здійснено 21 листопада 2018 року, що свідчить про те, що відповідач почав порушувати взяті на себе зобов`язання щодо виплатим заборгованості починаючи з грудня 2018 року.

Якщо договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок особи повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку виконання зобов`язання право Національної академії внутрішніх справ вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку виконання зобов`язання згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції із позовною заявою 15 лютого 2022 року. Таким чином, враховуючи загальний строк позовної давності в три роки, а також те, що відповідач почав порушувати взяті на себе зобов`язання щодо виплатим заборгованості починаючи з грудня 2018 року, то період, за який підлягає стягненню заборгованість становить з 15 лютого 2019 року по 15 лютого 2022 року.

В іншій частині апеляційний суд доходить висновку про пропуск позивачем строку позовної давності в частині позовних вимог за період з 21 грудня 2018 року по 15 лютого 2019 року на загальну суму в 9 200,24 грн (3 286+3 286+2 628,24).

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що сума заборгованості, яка підлягає до стягнення становить 17 101,06 грн (26 301,30 - 9 200,24).

Щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, то апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, то вони мають обраховуватися за кожний місяць окремим періодом.

Розрахунок інфляційних збитків здійснюється за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Щодо позовної вимоги про стягнення трьох відсотків річних, то слід зазначити, що вони обраховуються по кожному окремому місяцю заборгованості за період з 15 лютого 2019 року по 15 лютого 2022 року.

Формула розрахунку:

[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Оскільки відповідач своєчасно зобов`язання не виконав з повернення заборгованості з утримання у Національній академії внутрішніх справ, то позивач відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, має право на стягнення інфляційних втрат у розмірі 3 513,76 грн та трьох відсотків річних у розмірі1 540,50 грн за період з 15 лютого 2019 року по 15 лютого 2022 року.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за подачу позовної заяви Національна академія внутрішніх справ сплатила судовий збір у розмірі 2 481 грн, а за подачу апеляційної скарги - 3 721,50 грн, що разом становить 6 202, 50 грн, а позовні вимоги задоволено на 65,9 %, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме у розмірі 4 087,44 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ, подану представником Говоровою Іриною Вадимівною, задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (адр. прож.: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ,) на користь Національної академії внутрішніх справ (юр. адр. 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, , , 1) заборгованість у розмірі 17 101,06 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 513,76 грн та три відсотки річних у розмірі 1 540,50 грн за період з 15 лютого 2019 року по 15 лютого 2022 року, що разом становить 22 155,32 ( двадцять дві тисячі сто п`ятдесят п`ять гривень 32 копійки) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Національної академії внутрішніх справ (, 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, 1) судовий збір у розмірі 4 087,44 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв