Номер провадження: 22-ц/813/3418/23
Справа № 493/988/21
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Цюри Т.В.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 06 червня 2022 року у складі судді Ільніцької О.М.,

встановив:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з жовтня 2020 року дитина і де-юре, і де-факто проживає на постійній основі з батьком і не проживає з матір`ю, тому відповідач з цього часу немає права на стягнення аліментів і стягувати аліменти з позивача на утримання дитини, оскільки це суперечить чинному законодавству, а також інтересам дитини. Посилався на висновок висококваліфікованих фахівців за результатами психологічних обстежень дитини щодо того, що дитина проживає з батьком, наявні травмуючі обставини від відносин з матір`ю, констатацією того, що повернення дитини до виховного середовища матері викличе тяжкі психологічні наслідки у дитини, у тому числі суїцидальні схильності та спроби. Дитина категорично відмовляється контактувати з матір`ю з огляду на травмуючі обставини відносин з нею.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 06 червня 2022 року в задоволені позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21000 гривень.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції видано судовий наказ від 09.01.2020 про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.12.2019 до досягнення повноліття дитиною. Проте позивач та відповідач на даний час проживають окремо. Дитина з жовтня 2020 року проживає разом із позивачем та знаходиться на його повному утриманні. Відповідач, не несе будь-яких матеріальних витрат на дитину взагалі. Обставина, що дитина з жовтня 2020 року не проживає з матір`ю не оспорюється учасниками даної справи та не піддається сумніву щодо достовірності з боку суду, що підтверджується змістом рішення. Враховуючи те, що з жовтня 2020 року дитина і де-юре, і де-факто проживає на постійній основі з батьком і не проживає з матір`ю, то відповідач з цього часу немає права на стягнення аліментів і стягувати аліменти з позивача на утримання дитини, оскільки це суперечить чинному законодавству, а також інтересам дитини. Судом першої інстанції незаконно проігноровано висновки висококваліфікованих фахівців за результатами психологічних обстежень дитини щодо того, що дитина проживає з батьком, наявних травмуючих обставин від відносин з матір`ю, констатацією того, що повернення дитини до виховного середовища матері викличе тяжкі психологічні наслідки у дитини, у тому числі, суїцидальні схильності та спроби. Дитина категорично відмовляється контактувати з матір`ю з огляду на травмуючі обставини відносин з нею. Разом з тим, бажання дитини зафіксоване у висновках висококваліфікованих фахівців судом першої інстанції грубо проігноровано. Судом першої інстанції висновки психологів не досліджено взагалі. У тому числі, не взято до уваги факт проживання дитини на даний час з батьком та не проживання з матір`ю, не бажання дитини щодо зустрічей з матір`ю. Позивач звертав увага суду на результати неодноразового психодіагностичного обстеження дитини, але викладене у процесі ухвалення оскаржуваного рішення до уваги взято так і не було. Також вказує, що суд першої інстанції зобов`язаний був відмовити у задоволенні заяви відповідача щодо компенсації судових витрат у повному обсязі.

01.09.2022 ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Просить стягнути з ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із участю відповідачки у судових засіданням та витрати на правничу допомогу. Відзив обґрунтовує тим, що позивачем не надавалось до суду жодного доказу щодо факту реального перебування дитини з ним, доказів перебування на утриманні дитини, від участі у справі самоусунувся, жодного документу не підписав, не подав. Окрім того, в матеріалах справи містяться документи, що позивач не виконує судовий наказ, аліменти не сплачує, виникла заборгованість та відкрите виконавче провадження. Справа стосується обов`язку виконувати наказ суду про стягнення аліментів, а не захисту найважливіших інтересів дитини. Наказ суду про стягнення аліментів і є заходом на дотримання прав дитини. Висновки психологів, додані у якості додатків до позову не є висновками експертів, не містять жодної інформації щодо предмета доказування та не мають значення при вирішенні даного спору, є недопустимими та не належними доказами. Надані ксерокопії висновків психологів являються сумнівними, не стосуються предмета доказування, не засвідчені належним чином, не надавались до суду в оригіналах, а позовна заява не містила вказівки позивача про наявність оригіналів зазначених документів. Оскільки у висновках психологів, наданих із позовом, відсутні вказівки на те, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, то такі докази не є належними та допустимими та не можуть бути враховані судом при ухваленні рішення по суті, про що наголошувалось відповідачем при розгляді справи. Недоречною та хибною є висловлена думка апелянта, що дитина позбавлена права власності на аліменти. Позивач аліменти не сплачує, про що наявні докази у справі, по друге відсутні докази нецільового використання аліментів. Також звернула увагу, що представник позивача під час розгляду справи заперечувала саме щодо задоволення клопотання відповідачки про приєднання доказів надання правничої допомоги та витрат на правничу допомогу до матеріалів справи. Стосовно факту наявності і реальності витрат на правничу допомогу заперечень не було. Сторона позивача не заперечували щодо вмісту документів стосовно вартості послуг правничої допомоги. Фактично від позивача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно не співмірності заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи, не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09 січня 2020 року Балтським районним судом виданий судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.12.2019 року до досягнення донькою повноліття.

Рішенням Балтського районного суду від 17 березня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. В рішенні встановлено, що дитина за погодженням сторін проживає з матір`ю.

Як встановлено рішенням Балтського районного суду Одеської області від 30.12.2020 у справі №493/1516/20, ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_2 змінив місце проживання дитини, тому вказаним рішенням ухвалено відібрати дитину у батька та повернути її матері за місцем проживання, допустити негайне виконання рішення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10.08.2021 рішення Балтського районного суду від 30.12.2020 залишене без змін в його резолютивній частині, при цьому апеляційним судом було констатовано, що правових підстав для самочинної зміни місця проживання дитини, визначеного рішеннями суду, у ОСОБА_1 не було.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.12.2021 рішення Балтського районного суду від 30.12.2020 у незміненій частині та постанова Одеського апеляційного суду від 10.08.2021 залишені без змін.

Вбачається, що до теперішнього часу рішення суду не виконане, про що свідчить наявність відкритого виконавчого провадження (т.1 а.с.134-135), факт оголошення дитини в розшук ухвалою Балтського районного суду від 31.12.2020 (т.1 а.с.123-124), витяги є ЄРДР, з яких вбачається, що проводиться досудове розслідування у кримінальних провадженнях за фактами зникнення малолітньої ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч. 2 ст.115 КК України, за фактом викрадення малолітньої ОСОБА_3 ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, за фактом самоправних дій ОСОБА_1 , який самовільно забрав малолітню дитину, за ознаками ст. 356 КК України, за фактом невиконання ОСОБА_1 судового рішення про негайне відібрання ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України (т.1 а.с.110, 11, 112, 115).

З викладеного слідує, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, зобов`язано позивача у даній справі повернути дитину матері за її місцем проживання, отже, та обставина, що проживання дитини було змінено та остання наразі проживає з батьком не є підставою для припинення стягнення з останнього аліментів, оскільки місце проживання дитини змінене позивачем самовільно без законних підстав.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки дитина має бути повернута відповідачу ОСОБА_2 , тому остання має право на отримання аліментів від ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Посилання позивача на висновки фахівців про доцільність проживання дитини з батьком не впливають на вирішення даного спору, оскільки предметом даної справи є припинення стягнення аліментів, а не визначення місця проживання дитини.

Матеріали справи свідчать, що інтереси відповідача в суді першої інстанції представляв адвокат Резнічук С.В. відповідно до ордеру серії ВН № 1059947 від 12.08.2021 року на підставі договору про надання правової допомоги №033/21/Ц від 09.07.2021 (т. 2 а.с.20).

Згідно з актом приймання-здачі наданих послуг від 16.12.2021 до Договору про надання правничої допомоги №033/21/Ц від 09.07.2021 за виконану роботу ОСОБА_2 сплачує адвокатському об`єднанню 21000 грн. На момент підписання акту відповідач сплатила частину суми за надану правничу допомогу в розмірі 18 500 грн та зобов`язалася сплатити суму залишку в розмірі 2500 грн після ухвалення рішення по справі. Також детальним описом робіт, виконаних адвокатським об`єднанням в порядку надання правничої допомоги за договором №033/21/Ц від 09.07.2021 підтверджується, що розмір витрат на правничу допомогу складає 21000 грн, з яких станом на 16.12.2021 сплачено 18500 грн, а також клієнтка зобов`язана сплатити 2500 грн; прайс-листом на юридичні послуги та правову допомогу. Відповідно до прибуткового касового ордеру №51 від 16.12.2021 відповідачем сплачено на підставі договору №033/21/Ц від 09.07.2021 року 18 500 грн.

Позивачем на спростування вартості надання послуг з правової допомоги не наведено будь-яких обґрунтувань, щодо зменшення розміру витрат не заявляв.

Отже, суд першої інстанції з урахуванням співмірності, тривалості розгляду справи, обсягом наданих послуг та виконаних адвокатом робіт, дійшов вірного висновку про те, що визначений розмір вартості наданих послуг у сумі 21000 грн. узгоджується з об`ємом виконаних робіт.

Відсутність у справі договору про надання правничої допомоги не спростовує факт договірних відносин між клієнтом та адвокатським об`єднанням, так як останні підтверджуються ордером про надання правничої допомоги; детальним описом робіт, виконаних адвокатським об`єднанням, узгодженим сторонами; актом приймання-здачі наданих послуг; прибутковим касовим ордером.

Отже, доводи в зазначені частині апеляційної скарги є безпідставними.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 06 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 14.03.2023.

Головуючий:

Судді: