ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3154/23 Справа № 408/5497/12 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 408/5497/12

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Корчистої О.І., Хейло Я.В.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2022 року, яка постановлена суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повної ухвали суду в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» в особі Криворізької філії Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк», яке відповідно до зареєстрованої 14 червня 2018 року нової редакції Статуту змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»), про визнання недійним договору поруки.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року залишено без змін.

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами з підстав передбачених пунктом 2 частини другої статті 423 ЦПК України.

В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України (далі КК України), на підставі статті 49 КК України. Кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 358 КК України, закрито на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КК України.

Цією же ухвалою встановлено, що відповідно до висновку судово-криміналістичної експертизи від 19 жовтня 2018 року № 29/1.1/1759 підпис в графі «Підпис» договору поруки № KRKWGK від 10 липня 2008 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Заявник вважає, що вказані обставини є істотними для справи, які не були і не могли бути відомі на час розгляду справи, тому просила про задоволення заяви.

Крім того, 13 лютого 2020 року, ОСОБА_1 було подано до суду заяву про поновлення строків для подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами в якій просить суд поновити їй строк на подання заяви про перегляд судового рішення у цивільній справі обґрунтовуючи її тим, що про існування ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року по справі № 210/1619/19 дізналась лише 12 січня 2020 року від ОСОБА_3 , що може підтвердити останній, а отже строк для звернення до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами слід рахувати від цієї дати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2020 року у справі № 408/5497/12 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору поруки № KRKWGK від 10 липня 2008 року недійсним, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року, скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсним договір поруки № KRKWGK від 10 липня 2008 року, укладений АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 02 червня 2022 року рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2020 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2022 року ОСОБА_1 поновлено строк на подання заяви про перегляд судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в особі Криворізької філії ПАТ КБ «ПриватБанк», про визнання договору поруки недійсним.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у цивільній справі №408/5497/12 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в особі Криворізької філії ПАТ КБ «ПриватБанк», про визнання договору поруки недійсним, за нововиявленими обставинами відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішеня у цивільній справі № 408/5497/12 за нововиявленими обставинами посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилковго висновку про те, що обставини, на які посилається позивач в своїй заяві, не є нововиявленими.

Апелянт зауважує на тому, що в ухвалі Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року встановлені юридичні факти що підтверджуються матералами кримінального провадження, а саме той факт, що саме ОСОБА_3 підписав від імені ОСОБА_1 договір № KRKWGK від 10 липня 2008 року.

Зазначені обставини, що встановлені ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року, не могли бути відомі позивачу на час розгляду цивільної справи, оскільки вона не була учасником кримінального провадження, однак вказані обставини існували на момент винесення рішення, тому вони входять до предмета доказування у даній справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

При цьому, від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату для можливості ознайомлення із відзивом на апеляційну скаргу та підготовки відповіді на відзив на апеляційну скаргу.

Подану представником позивача заяву колегія суддів відхиляє, оскільки нормами ЦПК України не передбачено такої процесуальної дії як подання відповіді на відзив на апеляційну скаргу.

При цьому колегія суддів зауважує, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у цивільній справі №408/5497/12 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в особі Криворізької філії ПАТ КБ «ПриватБанк», про визнання договору поруки недійсним, за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 в своїй заяві, не є нововиявленими, а є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (частина перша статті 204 ЦК України).

Частина третя статті 215 ЦК України передбачає, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормами статей 553, 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним договору поруки, ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог, посилалась на те, що вона не була присутня при укладенні оспорюваного договору поруки і договір не підписувала.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині другій статті 77 ЦПК України зазначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При вирішенні справи про визнання недійсним договору поруки ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2013 року за клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Третяченка О. В., було призначено судову-почеркознавчу експертизу, на розгляд якої поставлено питання: чи виконано ОСОБА_1 підпис на договорі поруки № KRKWGK від 10 липня 2008 року у графі «Підпис».

Відповідно до висновку судової-почеркознавчої експертизи від 22 вересня 2015 року, підпис від імені ОСОБА_1 в договорі поруки № KRKWGK від 10 липня 2008 року, сторонами якого зазначені ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» в особі керівника бізнесу Іпотечне кредитування Криворізької філії АТ КБ «ПриватБанк» Ступак І.М., виконаний ймовірно не ОСОБА_4 , а іншою особою.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження й ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного, повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2021 року у справі № 9901/424/18, провадження № 11-173за21.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30 березня 2012 року зазначено, що вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, судам необхідно розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. При цьому судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Подібні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 2 травня 2018 року у справі № 2а-7523/10/1270, від 10 квітня 2019 року у справі № 813/8070/14, від 29 серпня 2018 року у справі № 552/137/15-ц, від 3 червня 2020 року у справі № 202/5711/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2020 року у справі №910/8113/16 висловила правову позицію, відповідно до якої суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, визначена Господарським процесуальним кодексом України, є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.

Слід враховувати, що підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами. Також, не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, вказаны висновки викладены в постанові Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 905/1502/15 та від 24 вересня 2020 у справі № 922/1141/19.

Не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінки доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі.

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна або викладення іншої (протилежної) правової позиції суду у подібних правовідносинах в інших справах. Аналогічна правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 27 серпня 2019 року у справі № 920/1077/16, від 19травня 2020 року у справі № 910/19793/14 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 922/1026/19, від 19 січня 2022 року у справі № 910/14476/19.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилалась на п. 2 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, та обґрунтовувала свою заяву тим, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року встановлено, що відповідно до висновку судово-криміналістичної експертизи від 19 жовтня 2018 року № 29/1.1/1759 підпис в графі «Підпис» договору поруки № KRKWGK від 10 липня 2008 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 423 ЦПК України визначено, що підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, є встановлений вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

При цьому слід зауважити, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року, якою ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, не встановлено факту завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 423 ЦПК України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Наведене вище свідчить про те, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 не є нововиявленими, а є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанціх про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами.

При цьому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної позивачем ухвали доводи апеляційної скарги про те, що що в ухвалі Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року встановлені юридичні факти що підтверджуються матералами кримінального провадження, а саме той факт, що саме ОСОБА_3 підписав від імені ОСОБА_1 договір № KRKWGK від 10 липня 2008 року та зазначені обставини, що встановлені ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року, не могли бути відомі позивачу на час розгляду цивільної справи, оскільки вона не була учасником кримінального провадження, однак вказані обставини існували на момент винесення рішення, тому вони входять до предмета доказування у даній справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі, так як обставини, на які посилається позивач, як на нововиявлені, не мають ознак, одночасна наявність яких є необхідною умовою віднесення тієї чи іншої обставини до нововиявлених, тобто, таких, які можуть бути підставою для перегляду прийнятого у справі судового рішення, тому судом першої істанції правильно застосовано до поданої заяви наслідки у вигляді відмови у її задоволенні.

При цьому колегія суддів наголошує на тому, що нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

He вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 379,381,382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: