ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1212/23 Справа № 219/371/19 Суддя у 1-й інстанції - Конопленко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №219/371/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Конопленко О.С., повне судове рішення складено 26 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з 04 березня 2011 року по 08 грудня 2017 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, при цьому рішенням суду про розірвання шлюбу встановлено, що фактично шлюбні відносини припинені з листопада 2016 року. Під час шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких рішенням суду від 19 жовтня 2015 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти. Позивач давно не бачив дітей і коли висловив відповідачу своє бажання бачитись з дітьми, вона йому повідомила, що позивач не є батьком молодшого сина ОСОБА_5 . Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду. Просив виключити з актового запису свідоцтва про народження дитини № 268 від 25 квітня 2014 року, який виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запису ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як батька дитини.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, який задовольнити його позовні вимоги.

Постановою Донецького апеляційного суду від 13 липня 2021 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2021 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено виключено відомості про батьківство ОСОБА_1 з актового запису №268 від 25 квітня 2014 року, який виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

На дану постанову ОСОБА_2 було подано касаційну скаргу. За результатами її розгляду 22 грудня 2021 року Верховним судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суді ухвалено постанову, якою скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково, постанову Донецького апеляційного суду від 13 липня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 40/0/9-22 від 22 липня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до ч.7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Донецького апеляційного суду на Дніпровський апеляційний суд.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідач жодного разу не з`являвся у судове засідання суду першої інстанції, не подавав відзив на позов чи заперечення, тобто суд фактично поклад на нього одного доведеність даних обставин. Відповідно до ч.4 ст.84 ЦПК України саме на відповідача мав бути покладений обов`язок щодо того, що на момент реєстрації народження дитини позивач був обізнаний про відсутність кровної спорідненості з дитиною. Позивач двічі заявляв клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи, однак відповідач не з`являвся для її проведення. У даному випадку суд зобов`язаний був застосувати положення ст.109 ЦПК України, адже ухилення відповідача від проведення експертизи є підтвердженням фактів, викладених у позовній заяві. Відповідач не надала жодного пояснення з приводу свого ухилення від проведення експертизи, тому суд повинен був визнати факт з цього приводу і для доказування чого призначалась дана експертиза. Відповідач також не надала жодного документу на спростування тверджень позивача, чи пояснень, з яких підстав вона ухиляється від проведення експертизи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач в судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач та його представник в судове засідання також не з`явились.

Від представника відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 04 березня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 04 березня 2011 року.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2017 року у справі № 219/12500/17 шлюб між сторонами було розірвано.

В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25 листопада 2011 року), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 25 квітня 2014 року).

Згідно з копією довідки ОСББ «Ювілейна, 57» за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: власник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, з копії акту від 22 травня 2018 року, складеному комісією ОСББ «Ювілейна, 57», встановлено, що зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 фактично не проживають з 2014 року по теперішній час, що підтвердили сусіди з квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

У листопаді 2019 року, під час розгляду справи судом першої інстанції від позивача надійшло клопотання про призначення у справі експертизи для встановлення відсутності або наявності кровного споріднення між ним та дитиною ОСОБА_4 .

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2019 року клопотання було задоволено, по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: «Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .» Проведення експертизи доручено Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Копію даної ухвали представник відповідача, ОСОБА_6 , отримала 10 грудня 2019 року.

02 січня 2020 року від експертної установи надійшло клопотання від 21.12.2019 року №9/1284СЕ-19 відповідно до ст.72 ЦПК України щодо надання зразків біологічного матеріалу гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом відібрання у них фахівцями СМЕ в установленому порядку, або направлення вищезазначених осіб разом для відбору експериментальних зразків до відділу біологічних досліджень та обліку Харківського НДЕКЦ МВС за адресою м.Харків, вул.Ковтуна,32, 24 січня 2020 року з 10 до 11 години.

Телефонограмою від 13.01.2020 року сторін було повідомлено про необхідність з`явитись до експертної установи 24 січня 2020 року з 10 до 11 години.

13 лютого 2020 року справа надійшла до суду першої інстанції з повідомленням від 05.02.2020 року №9/1284СЕ-19 про неможливість проведення експертизи, оскільки 24 січня 2020 року для відбору експериментальних зразків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 не з`явились, та станом на 05 лютого 2020 року зразки біологічного матеріалу вказаних осіб до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України не надходили.

31 березня 2020 року від ОСОБА_1 надійшло повторне клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи.

01 червня 2020 року від представника ОСОБА_2 , ОСОБА_6 надійшла заява. у якій відповідач не заперечує відносно розгляду та задоволення клопотання позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 червня 2020 року клопотання було задоволено, по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: «Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .» Проведення експертизи доручено Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

17 вересня 2022 року справа надійшла до суду першої інстанції з повідомленням про неможливість проведення експертизи від 31.08.2020 року №9/900СЕ-20, оскільки 05 серпня 2020 року для відбору експериментальних зразків з`явився лише ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 не з`явилися, та станом на 05 серпня 2020 року зразки біологічного матеріалу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України не надходили.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що в даній справі не вдається можливим провести судову-генетичну експертизу, яка б підтвердила наявність чи відсутність батьківства особи щодо дитини, інших доказів, які б стали підставою доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком та дитиною, позивачем не наведено.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

За правилом частини 1 статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до частини 1 статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Наведена норма закону регламентує порядок вчинення запису про батька дитини, якщо вона народилася у подружжя.

Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Згідно з усталеною судовою практикою предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, зокрема висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 108 ЦПК України експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, у разі якщо необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Згідно з частиною 1 статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За правилами частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання/оспорювання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення/спростування батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Вбачається, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_2 про час та місце забору крові, необхідної для проведення експертизи, яку було призначено судом першої інстанції, що також встановлено у постанові КЦС ВС від 22 грудня 2021 року. Також у постанові касаційного суду зазначено, що апеляційний суд не виконав свій обов`язок щодо наявності у суду права на призначення судово-генетичної експертизи у справі.

За ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

На виконання зазначеної постанови та у зв`язку з клопотанням позивача ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року клопотання ОСОБА_1 про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи задоволено, призначено у цивільній справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Копію даної ухвали представник відповідача ОСОБА_6 отримала засобами електронної пошти 30 листопада 2022 року.

03.01.2023 року від експертної установи надійшло клопотання від 16.12.2022 року відповідно до ст.72 ЦПК України щодо явки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та малолітного ОСОБА_7 до Вінницького НДЕКЦ МВС України 11.01.2023 року для відбору експериментальних зразків.

Копію даного клопотання позивач та представник відповідача ОСОБА_6 отримали засобами електронної пошти 04.01.2023 року.

З листа експертної установи від 12.01.2023 року вбачається, що для відбору зразків 11.01.2023 року з`явився лише ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з дитиною не з`явились.

02.02.2023 року від експертної установи надійшло клопотання від 02.02.2023 року відповідно до ст72 ЦПК України щодо явки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та малолітного ОСОБА_7 до Вінницького НДЕКЦ МВС України 20.03.2023 року для відбору експериментальних зразків.

Копію даного клопотання позивач та представник відповідача ОСОБА_6 отримали засобами електронної пошти 03.02.2023 року.

16.03.2023 року від представника відповідача ОСОБА_6 надійшла заява, з якої вбачається, що вона отримала клопотання експерта та супровідний лист, в якому суд зобов`язує її повідомити ОСОБА_2 про проведення експертизи. Однак з початку лютого 2023 року вона не має жодного зв`язку зі ОСОБА_2 , тому що вона виїхала за межі України, та не має можливості повідомити її про проведення експертизи. Поки в Україні воєнний стан, ОСОБА_2 вважає, що її повернення разом з дітьми до України є неможливе, небезпечне, складає загрозу здоров`ю та життю дітей.

У подальшому до Дніпровського апеляційного суду надійшло повідомлення Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 21.03.2023 року про неможливість проведення експертизи, у якому зазначено, що 20.03.2023 року до вінницького НДЕКЦ МВС з`явився лише ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з дитиною не з`явилися.

Крім того, з заяви ОСОБА_6 від 03.05.2023 року вбачається, що вона втратила зв`язок із клієнтом ОСОБА_2 під час воєнних дій тому вона не повідомлена про хід справи. Просила призупинити розгляд справи на період дії воєнного стану.

Апеляційний суд зазначає, що згідно ст.ст.251, 252 ЦПК України введення воєнного стану не є підставою для зупинення провадження.

Водночас вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з об`єктивних причин (знаходження за кордоном, відсутність зв`язку з представником) не була повідомлена про проведення експертизи, та відповідно не могла прийняти у ній участь.

За таких умов апеляційний суд позбавлений можливості констатувати наявність навмисних дій відповідача по ухиленню від проведення експертизи та визнати факт, для з`ясування якого саме і була призначена експертиза в даній справі (відсутність кровної спорідненості між батьком (позивачем) та дитиною) як це передбачено ст.109 ЦПК України.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Апеляційний суд зазначає, що у даній справі з поважних причин не вдається можливим провести судову-генетичну експертизу, лише за допомогою якої можна у даній справі підтвердити наявність чи відсутність батьківства позивача щодо дитини, оскільки інших доказів останнім суду не надано, та погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними, допустимими та беззаперечними доказами відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком (позивачем) та дитиною.

Недоведеність обставин, на наявність яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд у справі № 303/4566/20 (постанова від 07 грудня 2022 року)

За викладених обставин, встановивши те, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження відкладених у позові обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог, адже рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, підстави для перерозподілу судових витрат за результатами розгляду апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: