КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/8931/20 Головуючий у І інстанції Майбоженко А.М.
Провадження №22-ц/824/4079/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовано тим, що ним надавались послуги ОСОБА_1 за договором про надання юридичних послуг від 04 лютого 2016 року, згідно якого сторони домовились про те, що позивач зобов`язався надавати послуги з представництва інтересів відповідачки та інших осіб, зазначених в договорі, з метою отримання такими особами грошових вкладів за укладеними договорами банківських вкладів, а відповідачка зобов`язалась сплатити вартість наданих послуг у розмірі 35 000 грн.

На виконання умов договору позивачем здійснювались дії, передбачені його умовами, результатом яких стало отримання третіми особами відшкодування за депозитами.

Водночас відповідачем умови договору були виконані частково, адвокатський гонорар позивачу був сплачений лише у розмірі 5 000 грн, решта гонорару у розмірі 30 000 грн відповідач не сплатила.

10 липня 2022 року від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначає, що відповідно до розділу 4. «Розрахунки та оплата послуг» Договору, вартість послуг за надання правової допомоги складає 35 000 грн. Протягом трьох робочих з дати підписання договору відповідачка повинна була сплатити аванс у сумі 12 000,00 грн. Зазначена сума була сплачена і отримана позивачем 05 лютого 2016 року.

Відповідно до договору сплата решти суми здійснюватиметься відповідачкою після повернення банком, банком-агентом або Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та отримання відповідачкою суми, яка підлягає поверненню.

Відповідач отримала стягнені судом суми 30 березня 2020 року.

Станом на 01 квітня 2020 року відповідачка мала сплатити позивачу 23 000,00 грн.

Станом на 12 червня 2022 року сума зазначеної заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції і 3% річних від простроченої суми склала 23 389,29 грн.

Оскільки, сума заборгованості була частково погашена 11 червня 2020 року у розмірі 5 000,00 грн, тому сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 12 червня 2020 року становить 18 389,29 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання юридичних послуг від 04 лютого 2016 року у розмірі 18 389,29 грн, та за період прострочення грошового зобов`язання станом на 13 липня 2022 року 3% річних у розмірі 1 150,89 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 106,88 грн, а також просив стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 серпня 2022 року

позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання правничої допомоги у розмірі:18 389 (вісімнадцять тисяч триста вісімдесят дев`ять) гривень 29 копійок - сума основного боргу; 1 150 (одна тисяча сто п`ятдесят) гривень 89 копійок - 3% річних;6 106 (шість тисяч сто шість) гривень 88 копійок - інфляційні втрати.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без надання належної оцінки доказам по справі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю і закрити провадження у справі.

Зокрема відповідач зазначає, що рішення суду в справі про повернення коштів постраждалим від дій НБУ та комерційного банку АТ «ДЕЛЬТА БАНК» не гарантувало досягнення мети предмету договору із позивачем, кінцевою метою укладення якого є отримання грошових коштів.

Також вказувала на те, що договір про надання юридичних послуг нею був підписаний під впливом психологічного тиску та обману, оскільки, якщо б вона усвідомлювала, що рішення суду є виконанням зобов`язання в повному обсязі з боку позивача, то не укладала би зазначений договір.

Також скаржник вказує на те, що після винесення рішення по справі позивач зник, здійснювати листування з останнім відповідач не мала змоги, вирішенням проблеми невиплат ФГВ займались вже інші адвокати, що понесло за собою додаткові витрати.

Таким чином, відповідач вважає зобов`язання позивача невиконаними.

В апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що відповідач сплатила позивачеві 17 000 грн готівкою, на підставі заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року приватним виконавцем було списано з карток відповідача на користь позивача 33 391,17 грн, тому вважає дії позивача неправомірними, оскільки предмет спору вже був відсутній на момент початку першого засідання суду першої інстанції, що є підставою для закриття провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем виконані взяті на себе обов`язки про надання юридичних послуг, які передбачені умовами даного договору, а відповідач, в свою чергу, не сплатила адвокату винагороду в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У ч. 1 статті 903 ЦК України визначено що, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорар, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за надані послуги, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі, крім випадків, коли такий договір може вчинятися усно. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги дотримання договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики( ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Судом встановлено, що 04 лютого 2016 року між сторонами було укладено договір про надання юридичних послуг, згідно якого позивач зобов`язався виконати юридичні послуги щодо представництва інтересів третіх осіб, кінцевою метою яких є отримання клієнтом та/або пов`язаними із ним особами грошових коштів за укладеними із банком договорами банківського вкладу (депозиту), а відповідач зобов`язався сплатити вартість наданих послуг у розмірі 35 000 грн.

Даним договором сторони домовились, що адвокат буде представляти інтереси пов`язаних з клієнтом осіб, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 п. 1.2. договору від 04 лютого 2016 року.

Згідно п. 4.2 договору, протягом трьох робочих днів з дати підписання цього договору клієнт сплачує адвокату заохочувальний гонорар (аванс) у сумі 12 000,00 грн в рахунок гонорару. В момент статочного розрахунку надані клієнту послуги сума гонорару повинна бути зменшена на суму заохочувального гонорару (авансу).

Згідно з п. 4.4 адвокат підтверджує, що у разі не досягнення повного або часткового позитивного результату за предметом цього договору адвокат повертає клієнту 30 % від суми отриманого заохочувального гонорару. Повним або частковим позитивним результатом вважається, зокрема, як мінімум рішення (повідомлення) уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» та/або фонду гарантування вкладів фізичних осіб про готовність виплати передбачені законодавством суми коштів та/або рішення суду про повне або часткове задоволення вимог клієнта або фізичних осіб, яке набрало чинності.

Після отримання рішення суду на користь клієнта адвокат здійснює усі необхідні дії, спрямовані на повне виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4.5 сплата решти суми гонорару здійснюється клієнтом адвокату після добровільного або примусового повернення банком, банком-агентом або фондом гарантування вкладів фізичних осіб та отримання клієнтом або фізичними особами суми, яка підлягає поверненню/стягненню згідно цього договору та чинного законодавства України.

Згідно п. 4.7 адвокат зобов`язаний надати клієнту звіт про використані кошти, які були авансовані клієнтом дорученням до звіту підтверджуючих документів. Якщо авансовані клієнтом кошти на здійснення фактичних витрат з будь-яких причин не були використані адвокатом, ці кошти за бажанням клієнта повертаються йому або переносяться на наступний місяць.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що 05 лютого 2016 року відповідачем було сплачено аванс у розмірі 12000,00 грн.

Із відповіді фонду гарантування вкладів фізичних осіб на адвокатський запит адвоката Тарасенка І.М. вбачається, що суму гарантованого відшкодування за вкладами вкладників, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , було отримано ОСОБА_1 за довіреностями, тобто відповідачем у даній справі (т.1 а.с. 87).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем виконані всі умови договору про надання правничої від 04 лютого 2016 року, які регулюють підстави та порядок оплати відповідачем винагороди (гонорару) позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не були виконані зобов`язання у повному обсязі, а тому у відповідача не виник обов`язок по сплаті позивачу винагороди за надану правову допомогу не відповідають дійсності та спростовуються вищевикладеним.

Зокрема, в тексті договору прямо зазначено, що «повним або частковим позитивним результатом» вважається, як мінімум рішення Уповноваженої особи ФГВ про готовність виплатити передбачені законодавством суми коштів та/або рішення суду про повне або часткове задоволення вимог Клієнтів, що набрало законної сили.

Крім того, позивачем після винесення рішення по справі про задоволення вимог клієнтів, на виконання вимог договору були здійснені дії, спрямовані на досягнення кінцевої мети договору, про що свідчать направлені запити на ім`я Уповноваженої особи ФГВФО із інформацією стосовно відповідача, якій необхідно виплатити гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Так, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Доводи апеляційної про те, що предмет спору в даній справі на момент ухвалення оскаржуваного рішення був відсутній, оскільки позивач вже стягнув з відповідача суму заборгованості, що значно перевищує ціну договору, на підставі заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року скасовано заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року, справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду, в результаті якого, врахувавши заяву про зменшення позовних вимог з 30000,00 грн до 25647,06 грн ухвалено оскаржуване рішення від 29 серпня 2022 року про задоволення позовних вимог.

Таким чином, судова колегія не вбачає підстав вважати, що в даних правовідносинах між сторонами на момент ухвалення рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 серпня 2022 року був відсутній предмет спору.

Доводів щодо невідповідності стягнутої суми заборгованості, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, апеляційна скарга в собі не містить.

Враховуючи вищевикладене та відсутність доказів в апеляційній скарзі щодо ненадання правової допомоги або її надання в обсязі іншому, ніж зазначено в договорі від 04 лютого 2016 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність та обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надану правову допомогу, пені та інфляційних витрат.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 березня 2023 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана