Постанова

Іменем України

09 травня 2023 року

м. Київ

справа № 635/4841/20

провадження № 61-20014св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж»,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю агрофірма «Рассвет», державний реєстратор Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонов Олександр Сергійович,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 червня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж» (далі - ТОВ «Агрофірма Престиж») про скасування записів про державну реєстрацію договорів оренди землі.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки кадастровий номер :03:009:0231 площею 3,8925 га та земельної ділянки кадастровий номер :03:003:0001 площею 2,253 га, що розташовані на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області на підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 336 від 23 квітня 2018 року.

31 травня 2018 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Рассвет» (далі - ТОВ АФ «Рассвет») укладено договори оренди вказаних земельних ділянок строком дії до 31 травня 2028 року. Проте під час реєстрації вказаних договорів оренди земельних ділянок стало відомо, що вони начебто вже перебувають в оренді у ТОВ «Агрофірма Престиж» на підставі договорів оренди від 11 травня 2018 року. Однак позивач не підписувала жодних договорів оренди та актів приймання-передачі земельних ділянок з відповідачем та її підписи є підробленими.

Дізнавшись про незаконну реєстрацію підроблених договорів оренди від 11 травня 2018 року, разом з іншими власниками, які постраждали від дій відповідача, нею було подано заяву до Липецького відділення поліції Харківського ВП ГУНП в Харківській області, за результатом розгляду яких 16 червня 2019 року було відкрито кримінальне провадження та внесені відповідні відомості до ЄРДР за номером № 0000182, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України. Досудове розслідування до цього часу триває.

В рамках кримінального провадження Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса було проведено судово-почеркознавчу експертизу на предмет встановлення факту належності ОСОБА_1 підпису виконаного на договорах оренди від 11 травня 2018 року та відповідних актах, укладених нею з ТОВ «ТОВ «Агрофірма Престиж», згідно висновку якої за № 27762 від 16 грудня 2019 року, підписи від імені ОСОБА_1 на договорах оренди землі від 11 травня 2018 року щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :03:009:0231 та :03:003:0001, та актах приймання-передачі земельних ділянок виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою під впливом штучних збиваючих факторів, а саме з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_1 .

Таким чином, договори оренди від 11 травня 2018 року укладені і зареєстровані представниками ТОВ «ТОВ «Агрофірма Престиж» без згоди власника земельних ділянок, що є підставою для визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними.

ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просила суд:

скасувати запис № 31590871 від 11 травня 2018 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:009:0231 за договором оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11 травня 2018 року, видавник: ТОВ «Агрофірма Престиж»/ ОСОБА_3 , внесений державним реєстратором Радіоновим О. С., Харківська районна державна адміністрація Харківської області;

скасувати запис № 31593567 від 11 травня 2018 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:003:0001 за договором оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11 травня 2018 року, видавник: ТОВ «Агрофірма Престиж»/ ОСОБА_3 , внесений державним реєстратором Радіоновим О. С., Харківська районна державна адміністрація Харківської області;

стягнути з ТОВ «Агрофірма Престиж» на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Скасовано запис № 31590871 від 11 травня 2018 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:009:0231 за договором оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11 травня 2018 року, видавник: ТОВ «Агрофірма Престиж»/ ОСОБА_3 , внесений державним реєстратором Радіоновим О. С., Харківська районна державна адміністрація Харківської області.

Скасовано запис №31593567 від 11 травня 2018 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:003:0001 за договором оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11 травня 2018 року видавник: ТОВ «Агрофірма Престиж»/Бааєва Т. М., внесений державним реєстратором Радіоновим О. С., Харківська районна державна адміністрація Харківської області.

Стягнено з ТОВ «Агрофірма Престиж» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 681,60 грн.

Додатковим рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 липня 2021 року стягнуто з ТОВ «Агрофірма Престиж» на користь ОСОБА_1 витрати за надання правової допомоги у розмірі 10 000,01 грн. Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету розмір надмірно сплаченого судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до платіжного доручення №040820 від 04 серпня 2020 року, у сумі 1 681,60 грн.

Судові рішення мотивовані тим, що у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Договори оренди землі з ТОВ «Агрофірма Престиж» 11 травня 2018 року позивач не підписувала, а отже істотних умов цих договорів не погоджувала, тому відсутнє її волевиявлення на укладання цих договорів і вони є неукладеними.

Вказані обставини підтверджуються, в тому числі, висновком судово-почеркознавчої експертизи № 27762 у кримінальному провадженні №0000182, який складений 16 грудня 2019 року. Вказаний висновок стосується предмета доказування, відповідає вимогам статті 102 ЦПК України і підготовлений у рамках кримінального провадження експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф.М.С.Бокаріуса Мацюк О. В., яка має вищу юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта 4 класу за спеціальністю 1.1. «Дослідження почерку і підписів» і стаж експертної роботи з 2013 року. Порушень порядку його отримання судом не встановлено. Про допустимість висновку експерта в кримінальній справі, як доказу в цивільній справі, зазначено в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у цивільній справі № 461/3675/17. Представником відповідача не доведено, що висновок експертизи є неналежним доказом, а саме, що він не стосується предмета доказування або одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Представник відповідача, заперечуючи проти висновку експерта, не надав доказів на його спростування, не скористався правом на заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи у цій справі, не ставив перед судом питання про виклик у судове засідання експерта, який проводив почеркознавчу експертизу.

Позивач заперечує свою згоду на укладання договорів оренди належних їй земельних ділянок між нею і відповідачем 11 травня 2018 року, підроблення підпису в договорах оренди земельних ділянок встановлена висновком експертизи, який не спростований відповідачем, отже суд не може вважати, що спірні договори оренди є укладеними. Представник відповідача не надав жодних доказів на спростування доводів представника позивача.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Представник позивача зазначає, що земельні ділянки ОСОБА_1 не перебували і не перебувають у фактичному користуванні відповідача, а перебувають в оренді ТОВ АФ «Рассвет», що не заперечував представник відповідача в судовому засіданні, і тільки державна реєстрація права оренди спірних земельних ділянок за відповідачем порушує права позивачки на вільне розпорядження своїм майном.

Отже, реєстрація права оренди на вказані земельні ділянки за відповідачем, коли договори оренди фактично не підписувалися, тобто ці правочини є неукладеними, не відповідає вимогам закону. Обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним і забезпечить реальне відновлення порушеного права.

Аргументи учасників справи

У грудні 2021 року ТОВ «Агрофірма Престиж»звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що до державного реєстратора Радіонова О. С. були надані всі належним чином оформлені документи згідно з визначеним переліком, які були перевірені реєстратором та не було виявлено підстав для зупинення чи відмови у задоволенні заяви про реєстрацію, відповідно, було зареєстровано договори оренди.

Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що позивач не підписувала договори оренди не було надано. Позивачем також були добровільно надані всі належні документи для їх державної реєстрації. Позивачу було відомо про укладення договорів оренди і схвалено такі договори після всіх реєстраційних дій. Позивачем не надано жодних доказів, що протягом всього строку дії договорів оренди землі вона не знала і не могла знати про порушення свого права на земельні ділянки.

Представником позивача у позовній заяві зазначено про проведення судово-почеркознавчої експертизи № 27762 від 16 грудня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000182, розслідування якого триває. Цей висновок не був замовлений учасниками даної справи, а також не заявлялися клопотання щодо призначення будь-якої експертизи в даному провадженні, тому подана представником позивача копія експертизи з кримінального провадження не може слугувати належним та допустимим доказом в цій справі.

У цій справі позивач посилається на те, що не підписувала договори. Суди попередніх інстанції зазначили, що встановили даний факт посилаючись на результати вказаної почеркознавчої експертизи, проте фактично не дослідили цього факту, однак в порушення принципів рівності та змагальності сторін зазначили, що оспорюванні договори є неукладеним.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки.

24 січня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про закриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 396 ЦПК України, оскільки постанови Верховного Суду, на які посилається ТОВ «Агрофірма Престиж» у касаційній скарзі, стосуються інших правовідносин, а постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16 суди застосували та ухвалили рішення відповідно до висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у цій постанові.

Межі та підстави касаційного перегляду

Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд першої та апеляційної інстанції в оскаржених судових рішеннях порушив норми процесуального права та застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16, у постанові Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15).

Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2022 рокузупинено касаційне провадження у справі № 635/4841/20 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 227/3760/19-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 09 травня 2023 року поновлено касаційне провадження у справі; відмовлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про продовження строку на подання відзивуна касаційну скаргу; відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу ТОВ «Агрофірма Престиж» повернуто заявнику без розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що відповідно до розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 336 від 23 квітня 2018 року ухвалено виділити в натурі (на місцевості) та передати у власність ОСОБА_1 земельні ділянки із земель КСП «Рассвет», які розташовані за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме: № 411.1 площею 3,8925 га ріллі (кадастровий номер :03:009:0231), № 411.2, площею 2,2530 га ріллі (кадастровий номер :03:003:0001), № 411.3 площею 1,1289 га пасовищ (кадастровий номер :03:009:0232).

Державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим О. С. 11 травня 2018 року вчинений запис №31590871 від 11 травня 2018 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:009:0231 за договором оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11 травня 2018 року, видавник: ТОВ «Агрофірма Престиж»/ОСОБА_1, та запис № 31593567 від 11 травня 2018 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:003:0001 за договором оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11 травня 2018 року, видавник: ТОВ «Агрофірма Престиж»/ОСОБА_1

Відповідно до договорів оренди землі від 11 травня 2018 року між Орендодавцем ОСОБА_1 та Орендарем ТОВ «Агрофірма Престиж», Орендодавець надає, а Орендар приймає в оренду вказані земельні ділянки на 10 років.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 27762 за кримінальним провадженням № 0000182, який складений 26 грудня 2019 року, підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 11 травня 2018 року в графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ», акті приймання-передачі земельної ділянки згідно з договором щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0001 у графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ», у договорі оренди землі від 11 травня 2018 року в графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ», акті приймання-передачі земельної ділянки згідно з договором щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:009:0231 у графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» виконані не ОСОБА_1 , а іншою (іншими) особою (особами) під впливом штучних збиваючих факторів (з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_1 ).

Позиція Верховного Суду

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема є відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), на які є посилання в касаційній скарзі.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина друга статті 207 ЦК України).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасника (учасників правочину), забезпечує їх ідентифікацію, а також цілісність документа, яким формалізується правочин.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір оренди землі укладається в письмовій формі (частина перша статті 14 Закону України «Про оренду землі»).

У постанові від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. … суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18) зазначено, що «реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою площею 1,2056 га, яка розташована на території Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, реєстрація права оренди ТОВ «Міжлісся» на вищевказану земельну ділянку, коли договір оренди ОСОБА_4 фактично не підписувала, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року в справі №381/622/17 (провадження № 14-98цс20) вказано, що «доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (частини перша та друга статті 57 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; близькі за змістом приписи є у частині першій і другій статті 76 ЦПК України у чинній з указаної дати). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; частина перша статті 77 ЦПК України у редакції, чинній з цієї дати). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 59 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; частина перша статті 78 ЦПК України у редакції, чинній з указаної дати). Висновок судово-почеркознавчої експертизи від 13 грудня 2014 року за №574/тдд не можна вважати таким, що не відповідає критеріям належності та допустимості доказів, як про це стверджує банк у касаційній скарзі. Позивач подав до суду копію цього висновку, зроблену з копії того ж висновку, яку засвідчив слідчий. Для його використання як доказу подання до суду окремого дозволу слідчого, а також вироку суду, який набрав законної сили у кримінальному провадженні, не є потрібним. Такий висновок судово-почеркознавчої експертизи, який позивач відповідно до закону одержав у межах кримінального провадження, стосується предмета доказування у цій справі».

У справі, що переглядається, суди встановили, що згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 27762 у кримінальному провадженні № 0000182 від 26 грудня 2019 року, підпис від імені ОСОБА_1 у договорах оренди землі від 11 травня 2018 року та актах приймання-передачі земельної ділянки виконані не ОСОБА_1 , а іншою (іншими) особою (особами) під впливом штучних збиваючих факторів (з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_1 ); відповідач не надав доказів на спростування вказаного висновку, клопотань про призначення у цій справі почеркознавчої експертизи не заявляв; як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що їй стало відомо, що земельні ділянки начебто вже перебувають в оренді у відповідача, під час реєстрації договорів оренди від 31 травня 2018 року з іншим орендарем, земельні ділянки не перебували і не перебувають у фактичному користуванні відповідача, і тільки державна реєстрація права оренди спірних земельних ділянок за відповідачем порушує права позивачки на вільне розпорядження своїм майном; відповідач не надав доказів, а суди не встановили обставин виконання зазначених договорів оренди від 11 травня 2018 року сторонами.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок, що договори оренди від 11 травня 2018 року є неукладеними, саме державна реєстрація права оренди спірних земельних ділянок за відповідачем порушує права позивача, тому є підстави для задоволення позовних вимог.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі №227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21), не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

З урахуванням підстав відкриття касаційного провадженні та висновків Верховного Суду за результатом касаційного перегляду справи, у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про закриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 396 ЦПК України належить відмовити.

Керуючись статтями 396, 400, 401, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про закриття касаційного провадження відмовити.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж»залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 червня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат