КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №382/1022/21 Головуючий у І інстанції Кисіль О.А.
Провадження №22-ц/824/528/2023 Доповідач у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 10 грудня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» звернулося до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 серпня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 останній було надано кредит у розмірі 30 000 доларів США 00 центів, зі сплатою 15 % річних, з кінцевим терміном повернення до 28 серпня 2018 року.

В забезпечення виконання відповідачкою зобов`язань щодо погашення кредитного договору, сплати процентів, можливих штрафних санкцій було укладено Договір іпотеки № б/н від 28 серпня 2008 року, посвідчений державним нотаріусом Яготинської державної нотаріальної контори Сушко Л.М. за реєстровим номером 3360, відповідно до якого було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, житловою площею - 45,80 кв.м., загальною площею 77,00 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві приватної власності та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

У 2009 році АКІБ «УкрСиббанк» змінило організаційно-правову форму на ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань АКІБ «УкрСиббанк».

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та іпотечними договорами, в тому числі за договорами, укладеними з позичальницею.

В подальшому між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «СТАНДАРТ КЕПІТАЛ» укладено договір № 2260/К від 17 червня 2020 року про відступлення права вимоги на підставі якого до позивача перейшли всі права та обов`язки кредитора за вказаним кредитним договором, оскільки станом на момент звернення до суду відповідачка заборгованість за кредитним договором не погасила, зобов`язання за кредитним договором не виконала і продовжує не виконувати, на підставі чого у неї виникло прострочене грошове зобов`язання зі сплати заборгованості за кредитним договором.

Позивач посилався на те, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 23 травня 2014 року у справі № 382/101/14-ц було відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки та припинення права власності відмовлено і рішення набрало законної сили. Однак цим рішенням було встановлено та підтверджено факт порушення відповідачкою кредитного зобов`язання и визначено розмір заборгованості за кредитним договором станом на 18 жовтня 2013 року у розмірі 84 976 доларів США 22 центи, що за курсом Національного банку України на 19 березня 2013 року дорівнювало 369 998 грн. 13 коп.

Позивач вважав, що оскільки він є новим кредитором і набув право вимоги за кредитним договором, заборгованість за кредитним договором не погашена, отже відповідачка має сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України, що складає 4 169 доларів США 93 центи за період з 16 серпня 2018 року по 16 серпня 2021 року.

На підставі викладеного в позові, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача заборгованість за 3% річних у розмірі 4169,93 доларів США та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 10 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги банк зазначає, що суд першої інстанції не врахував всі надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Зокрема, не надав належної правової оцінки рішенню Яготинського районного суду Київської області від 23 травня 2014 року, яким було встановлено факт наявності у ОСОБА_1 простроченої заборгованості за кредитним договором.

Також суд першої інстанції не врахував наявність рішення Подільського районного суду м. Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право позивача на стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України не пов`язується з наявністю судового рішення про стягнення заборгованості чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а тому у позивача не припинилося право нараховувати та отримувати відсотки за ст. 625 ЦК України.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У зв`язку з тим, що в порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, а відсутність відзиву не перешкоджає перегляду судового рішення, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності такого відзиву.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи на адресу ОСОБА_1 неодноразово направлялась ухвала про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які повернулись на адресу суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, ОСОБА_1 не повідомляла суд про зміну місця знаходження, а тому копія ухвали суду про відкриття апеляційного провадження від 16 лютого 2022 року надсилалася на останню відому суду адресу.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 серпня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 останній було надано кредит у розмірі 30 000 доларів США 00 центів, зі сплатою 15 % річних, з кінцевим терміном повернення до 28 серпня 2018 року

В забезпечення виконання відповідачкою зобов`язань щодо погашення кредитного договору, сплати процентів, можливих штрафних санкцій було укладено Договір іпотеки № б/н від 28 серпня 2008 року, посвідчений державним нотаріусом Яготинської державної нотаріальної контори Сушко Л.М. за реєстровим номером 3360, відповідно до якого було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, житловою площею - 45,80 кв.м., загальною площею 77,00 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві приватної власності та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , проте не проведено реєстрація на момент розгляду справи.

ОСОБА_1 11 грудня 2009 року зареєструвала шлюб, у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_1 .

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та іпотечними договорами, в тому числі за договорами, укладеними з позичальницею (а.с. 20-39, 58-62).

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 23 травня 2014 року, у справі № 382/101/14-ц (а.с. 18-19), відмовлено в позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»» до ОСОБА_1 , Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки та припинення права власності. В позові було відмовлено з тих підстав, що право власності на іпотечне майно за кредитором може бути визнано лише на підставі іпотечного застереження в позасудовому порядку. Разом із тим, вказаним рішенням встановлено, що сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 19 березня 2013 року 29150 доларів США, що еквівалентно 232995 грн. 95 коп. основного боргу, а також 17140 доларів США 27 центів, що еквівалентно 137002 грн. 18 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, отже загальна сума заборгованості складає 46 290 доларів США 27 центів, що еквівалентно 369 998 грн. 13 коп.

17 червня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «СТАНДАРТ КЕПІТАЛ» укладено договір про відступлення права вимоги № 2260/К посвідченого ПН КМНО Чернелюх Л.В., зареєстрованого в реєстрі № 686 згідно якого банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців та/або поручителів зазначених у додатку № 1 (а.с. 42-48).

Пунктом 4 договору передбачено, що права вимоги, що відступаються за цим договором, є складовою частиною пулу активів, що є предметом відкритих торгів (аукціону) результати якого оформлені протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-05-14-000021-b від 04 червня 2020 року, переможцем яких визнано ТОВ «ФК «СТАНДАРТ КЕПІТАЛ», .

Згідно додатку № 1 до Договору ПАТ Дельта Банк відступив право вимоги ТОВ «ФК «СТАНДАРТ КЕПІТАЛ» по кредитному договорі № 0 від 28 серпня 2008 року та іпотечному договорі щодо боржника ОСОБА_1

Як вбачається із результатів розрахунку позивача, основна сума заборгованості у ОСОБА_1 за період з 16 серпня 2018 року по 16 червня 2021 року складає 46 290 грн. 27 коп., а сума за стягнення 3 % річних становить 4 169 грн. 93 коп. (а.с. 40, 49-57).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості на час пред`явлення позову та відомості про погашення відповідачкою боргу з 2013 року. Також суд зазначив, що з наданого позивачем до позовної заяви розрахунку відсотків за ст. 625 ЦК України вбачається, що штрафні санкції становлять 4169, 93 грн., однак в позовних вимогах позивач просить стягнути на підставі ст. 625 ЦК України - 4169, 93 доларів США. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи в межах цих доводів, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533-535і625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора при цьому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язання, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Колегія суддів виходить з того, що проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають нарахуванню та стягненню у разі наявності факту прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання незалежно від того, чи скористався кредитодавець правом на дострокове повернення кредиту, тобто строк кредитування припинився, чи договірні відносини між сторонами тривають.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Для вирішення заявленого позову, суду необхідно встановити сторони грошового зобов`язання, розмір заборгованості за цим зобов`язанням і вже після цього перевіряти розрахунки кредитора.

Позивач ТОВ «Стандарт Кепітал» з 17 червня 2020 року є новим кредитором відповідачки, що було встановлено судом першої інстанції. Згідно додатку № 1 Договору про відступлення права вимоги, ПАТ Дельта Банк відступив право вимоги ТОВ «ФК «СТАНДАРТ КЕПІТАЛ» по кредитному договору № 0 від 28 серпня 2008 року та іпотечному договору щодо боржника ОСОБА_1 у розмірі 2168608,61 грн.

Разом із тим, позивач ставить питання не про стягнення боргу за кредитним договором, чи нарахованих процентів за користування кредитом, а лише про стягнення 3% річних за невиконання відповідачкою умов договору.

При цьому, при проведенні розрахунку за ст. 625 ЦК України, позивач скористався даними про розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором станом на 19 березня 2013 року, які містились у рішенні Яготинського районного суду від 23 травня 2014 року, у справі № 382/101/14-ц.

Оскільки позивач звернувся до суду з цим позовом у 2021 році, суд виходив з того, що протягом семи років відповідачка могла сплатити частину заборгованості, отже позивач не довів належними і допустимими доказами її розмір.

Однак із такими висновками суду не можна погодитись з таких підстав.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.4, 5 ст. 4, 5 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, цивільним процесуальним законодавством передбачено за допомогою яких доказів сторони можуть доводити свої позовні вимоги. Одним із таких доказів може бути рішення суду. Оскільки Яготинським районним судом 23 травня 2014 року було ухвалено рішення за участі відповідачки ОСОБА_1 , яка також є відповідачкою в даній справі, обставини встановлені у тій справі не підлягають доведенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасник справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Так, у постнові Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі №757/9845/16 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених вимог та наданих доказів.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду передбачені чинним цивільно-процесуальним законодавством докази, отже з врахуванням принципів диспозитивності саме на відповідачку покладався обов`язок спростувати ці докази і довести, що розмір заборгованості по кредиту інший.

Таким чином, суду необхідно виходити із правильності розрахунку заборгованості.

Щодо висновків суду про те, що розрахунок заборгованості здійснювався в еквіваленті гривня, а в позові просить стягнути в доларах, то суд апеляційної інстанції вважає, що в наданому розрахунку міститься лише описка щодо зазначення грошової одиниці, так з матеріалів справи та змісту заявлених позовних вимог вбачається, що всі розрахунку здійснювалися в іноземній валюті - долари США, що не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Щодо посилань суду на неможливість одночасного нарахування та стягнення заборгованості за ст. 1048 ЦК України та ст. 625 ЦК України, то зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач не заявлялися вимоги щодо стягнення заборгованості, нарахованої за ст. 1048 ЦК України, відповідно є помилковими висновки суду щодо застосування до спірних правовідносин положень вказаних статей ЦК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам, а тому підлягає скасуванню з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн., під час звернення до суду з апеляційною скаргою - 3405 грн., що підтверджується квитанціями про сплату судового збору, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням того, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову, то з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір, загальний розмір якого становить 5675 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал»задовольнити.

Заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 10 грудня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» заборгованість у розмірі 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 4169,93 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» судовий збір за звернення до суду з позовом у розмірі 5675 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал», зареєстроване місце знаходження: вул. М. Грушевського, 4, н/п №53, м. Київ, 01001, ;

відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя-доповідач

Судді: