КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/4377/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», подану представником Плясуном Олександром Івановичем, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ПрАТ «АК «Київводоканал» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, який мотивувало тим, що ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» доповнено п. 5, яким визначено, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Так, 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», що перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем). Повідомленням було визначено, що фізична особа, що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. А також визначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Позивач вказував, що оскільки після розміщення повідомлення та Договору у вищевказаній газеті, на його адресу жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору від відповідача не надходило, то ОСОБА_1 вважається такою, що отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору.

Відповідно до вказаного договору ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води, а та в свою чергу зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Розрахунковим періодом є календарний місяць та застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Однак, ОСОБА_1 в порушення умов Договору та вимог, що передбачені нормативними актами, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з липня 2014 року по серпень 2019 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконала належним чином, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість у розмірі 16 904,62 грн.

Так, у зв`язку із простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг відповідач зобов`язана сплатити відповідно до положення ч.2 ст. 625 ЦК України на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» 3% річних у розмірі 766,59 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 507,72 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року провадження в частині позовних вимог про стягнення зі ОСОБА_1 боргу за житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 16 904,62 грн закрито.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року позовні вимоги ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» інфляційні втрати у розмірі 626,93 грн та три відсотки річних у розмірі 191,59 грн, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 480,25 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» - Плясун О.І. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що 29 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № про розстрочення заборгованості, що свідчить про те, що відповідач визнала існуючу заборгованість. Вказано, що обов`язок з оплати, надання та отримання житлово-комунальних послуг випливає виключно із договірних відносин, а не з права власності. Також апелянт звертає увагу суду, що відповідач сплатила заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що у зв`язку із простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг відповідач зобов`язана сплатити на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» три відсотки річних у розмірі 766,59 грн та інфляційні втратити у розмірі 2 507,72 грн. Апелянт наголошує, що співвласники квартири є солідарними боржниками й позивач має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Крім того, апелянт наголошує, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості в подальшому звернутись до суду із позовом про стягнення коштів на утримання майна в порядку регресу із недобросовісних співвласників.

Враховуючи вищевикладене, представник ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» - Плясун О.І. просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року в частині відмови у стягненні трьох відсотків річних у розмірі 575 грн, інфляційних втрати у розмірі 1 880,79 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а також вирішити питання судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (а.с.9).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг.

Відповідно до довідки директора ПрАТ «АК «Київводоканал» станом на 31 серпня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення за адресою: АДРЕСА_2 становить 16 904,62 грн (а.с.13).

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з липня 2014 року по вересень 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 , числиться заборгованість за надані послуги у розмірі 16 904,62 грн, а також інфляційні втрати - 2 507,72 грн, три відсотки річних - 766,59 грн (а.с.14-15).

Також позивачем було надано довідку директора ПрАТ «АК «Київводоканал» відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за період з 01 липня 2014 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 16 904,62 грн відсутня (а.с.81).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року провадження в частині позовних вимог про стягнення зі ОСОБА_1 боргу за житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 16904,62 грн. закрито.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, мотивував своє рішення тим, що відповідачу належить тільки частина вказаної квартири, оскільки співвласників четверо, то суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити частково, тобто в розмірі частини, що відповідно становить: інфляційні втрати у розмірі 626,93 грн, 3% річних у розмірі 191,59 грн, та суму сплаченого судового збору у розмірі 480,25 грн.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

З указаного вбачається, що співвласники є солідарними боржниками.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Положення статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) роз`яснює, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц (провадження № 61-6040св19), постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Матеріалами справи містять свідоцтво про право власності на житло від 08 листопада 2007 року, відповідно до якого квартира за адресою : АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності : ОСОБА_2 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних долях (а.с.54).

Апеляційний суд перегляд оскаржуване судове рішення лише в частині заявлених позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

З указаного вбачається, що співвласники є солідарними боржниками.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч.1 ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Тобто співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Аналогічний за змістом правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про стягнення з відповідача по справі лише заявлених позовних вимог щодо трьох відсотків річних та інфляційних втрат й судового збору.

Враховуючи, що позивач реалізував своє право на пред`явлення позову до відповідача про стягнення заборгованості, трьох відсотків річних як до одного із солідарних боржників, то апеляційний суд доходить висновку про правомірність заявлених позовних вимог.

Таким чином, апеляційна скарга ПрАТ «АК «Київводоканал» підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за подачу позовної заяви ПрАТ «АК «Київводоканал» сплатив судовий збір у розмірі 1921 грн, а за подачу апеляційної скарги 2881,50 грн, що разом становить 4802,50 грн, а апеляційну скаргу задоволено повністю, то вказана сума судових витрат підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»(, 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-А) інфляційні втрати в розмірі 2 507,72 грн та три відсотки річних 766,59 грн та понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 4802,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв