ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1664/21 Номер провадження 22-ц/814/2354/23Головуючий у 1-й інстанції Морозов В.Ю. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Абрамова П.С., Одринської Т.В.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю представника позивача адвоката Кобеляцького Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Шашликова Дениса Геннадійовича на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 вересня 2022 року, ухваленого у складі головуючого судді Морозова В.Ю., повний текст судового рішення виготовлено дати не вказано, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та усунення перешкод в користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та усунення перешкод в користуванні майном.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона, спільно з двоюрідною сестрою ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за № 411, спадкова справа. № 94/2017 бланк ННТ 986580. Після смерті бабусі ОСОБА_4 , 1929 р.н. та її батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона успадкувала 1/2 частини квартири, що складається з 39,9 кв.м. житлової площі, загальною площею разом 66,5 кв.м., вказане підтверджується свідоцтвами про право на спадщину. Після успадкування нею частини квартири з 15.05.2019 двоюрідна сестра ОСОБА_2 та її чоловік, який також проживає в квартирі та не прописаний в ній, перешкоджають в доступі до квартири та не дозволяють користуватися нею про що вона надсилала «Вимогу» ОСОБА_2 з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та на той час відповіді про розгляд пропозиції вона не отримала, отже порушення її прав у власності почалось з 15.05.2019. Також зауважує, що відповідачка не сплачує жодних комунальних послуг.

Просила суд першої інстанції визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_1 у розмірі 1/2 (одна друга) частки майна, зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 та її законним представникам перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , виділити в натурі частку у розмірі 1/2 (одна друга) квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, згідно договору спадкування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 вересня 2022 року у частині позовних вимог щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на частину квартири АДРЕСА_1 у розмірі 1/2 (одна друга) частки майна залишено без розгляду у зв`язку у зв`язку з відсутністю предмета спору.

У задоволені позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 та її законним представникам перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 відмовлено.

У задоволені позовних вимог в частині виділення в натурі частки у розмірі 1/2 (одна друга) квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, згідно договору спадкування відмовлено.

Рішення в частині позовної вимоги щодо визнання за позивачем права власності на частину квартири АДРЕСА_1 у розмірі 1/2 (одна друга) частки майна, мотивовано тим, що оскільки позивач вже є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується отриманим свідоцтвом про право на спадщину за законом зареєстрованим в реєстрі за № 411, спадкова справа. № 94/2017 бланк ННТ 986580, тому у цій частині позовних вимог позов залишено без розгляду.

Щодо вимоги позивача щодо зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 та її законним представникам перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 суд зазначив, що позивач, обґрунтовуючи зазначену позовну вимогу посилається на те, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою. Разом з тим, жодного доказу у підтвердження зазначеного не надано. Зібрані у справі докази вказують на недоведеність заявлених позовних вимог, а тому в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.

Щодо позовної вимоги, щодо виділення в натурі частки у розмірі квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, згідно договору спадкування, суд першої інстанції зазначив, що допустимим доказом щодо технічної можливості здійснення виділу часток з спільної часткової власності в окремі об`єкти нерухомого майна є відповідний експертний висновок про технічну можливість. Проте позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів того, що виділ у натурі частки із спільного майна є можливим.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Шашликов Д.Г. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 та її законним представникам перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 є незаконним і необґрунтованим, вважає, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 здійснює перешкоди в користуванні належним ОСОБА_1 нерухомим майном, шляхом не надання ключів від вхідних дверей квартири та перешкоджає їй в доступі до квартири. ОСОБА_1 , в усному порядку, неодноразово зверталася до відповідача із вимогою про припинення порушення її законних прав на володіння та користування належним їй нерухомим майном, надсилала «вимогу» від 04.07.2019 року, яку відповідач залишила без відповіді.

Відповідач не визнає за позивачем права володіння частиною квартири, не дозволяє ОСОБА_1 користуватися квартирою, з приводу чого позивачем було подано заяву до відділу поліції № 2 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області. Згідно відповіді ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області від 11.08.2021 року, в результаті проведеної перевірки за зверненням встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, цивільно-правові відносини, що виникли між сторонами потрібно вирішувати в суді в приватному порядку, тобто поліція у відповіді повідомляє про порушення прав позивача. Посилаючись на зазначене позивач стверджує, що в матеріалах справи достатньо доказів того, що ОСОБА_2 здійснює перешкоди в користуванні належним ОСОБА_1 нерухомим майном.

ОСОБА_1 зазначає, що оскільки сторони у справі є співвласниками вказаного об`єкта нерухомості, кожен з них має право володіти, користуватись та розпоряджатися своєю часткою у праві власності і кожен з них не має права чинити один одному перешкоди у володінні та користуванні власністю відповідно до їх часток у нерухомому майні.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за № 411, спадкова справа № 94/2017 бланк ННТ 986580, ОСОБА_1 успадкувала частку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5). Згідно позовної заяви ОСОБА_2 є співвласником вище вказаної квартири та чинить перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою.

ОСОБА_1 надсилала вимогу до ОСОБА_2 , згідно якої, позивач повідомляє відповідачу, що вона є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 , оскільки спадщину у виді частки вище вказаної квартири, після смерті ОСОБА_5 ніхто не прийняв. Просила ОСОБА_2 та її чоловіка, у добровільному порядку до 01.09.2019 р. виселитись зі спірної квартири або купити квартиру (а.с. 6). Відповіді на вище вказану вимогу позивач не отримала.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги не чинити ОСОБА_1 та її законним представникам перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 суд зазначив, що позивач, обґрунтовуючи зазначену позовну вимогу покладається на те, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою. Разом з тим, жодного доказу у підтвердження зазначеного не надано. Зібрані у справі докази вказують на недоведеність заявлених позовних вимог, а тому в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.

Колегія суддів вважає такі висновки місцевого суду вірними з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Параграф 1 глави 5 ЦПК України містить основні положення про докази, зокрема частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права передбачає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як роз`яснено у п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення вказаних норм діючого законодавства позивачем не надано об`єктивних та переконливих доказів того, що ОСОБА_2 чиняться перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надано Вимогу від 04 липня 2019 року, відповідно до якої позивачка зверталася до ОСОБА_2 з пропозицією у добровільному порядку до 01.09.2019 року виселитись їй та її членам сім`ї з квартири АДРЕСА_1 , або вирішити питання про купівлю в неї частки вказаної квартири. На вказану вимогу відповідачкою ОСОБА_2 відповіді надано не було.

Також ОСОБА_1 було подано заяву від 26.07.2021 року до відділу поліції № 2 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області про те, що ОСОБА_2 разом з чоловіком перешкоджають здійсненню права користування квартирою за адресою АДРЕСА_2 . Згідно відповіді ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області від 11.08.2021 року, в результаті проведеної перевірки за зверненням встановлено відсутність складу кримінального правопорушення.

Наведене вище свідчить про те, що позивачка не вчиняла дій з приводу захисту свого права власності, зокрема, не намагалася вселитися до спірної квартири.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою не доведено факт того, що відповідачі чинять перешкоди у здійсненні нею права власності, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову у цій частині.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 та її законним представникам перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шашликова Дениса Геннадійовича залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді П.С. Абрамов

Т.В. Одринська