Справа № 440/1047/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/811/704/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Назар Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Буського районного суду Львівської області від 06 травня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, звернення стягнення на заставне майно в рахунок часткового погашення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 укладено рамкову угоду №0643 від 13.04.2007 року, зі змінами та доповненнями внесеними на підставі договору №1 від 20.02.2014 року згідно п.2.1. якої кредитор на підставі угоди зобов`язується здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов`язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі ніші зобов`язання, передбачені угодою та кредитними договорами. Згідно договору про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008 року, зі змінами та доповненнями внесеними на підставі договору №1 від 20.01.2014 року про внесення змін до договору про надання траншу, позивач надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 85000,00 дол. США, строком користування 75 місяців з нарахуванням 16,00% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за рамковою угодою та укладеним на її підставі договором про надання траншу між АТ «ПроКредит Банк» було укладено договори поруки з ОСОБА_4 №0643-ДП4 від 16.05.2008 року та ОСОБА_1 №0643-ДП5 від 16.05.2008 року відповідно. Вказує, що окрім вищезазначених договорів, на забезпечення виконання зобов`язань позичальника, між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір застави рухомого майна, а саме транспортний засіб - легковий універсал -В, марка LEXUS, модель GХ 470, 2006 року випуску, колір сірий, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 . Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань позичальника, між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №0643-Д32, посвідчений 13.04.2007 року державним нотаріусом Буської ДНК Дячик А.В. зареєстровано в реєстрі за №389 відповідно до п.1.1 якого в іпотеку АТ «ПроКредит Банк» було передано нерухоме майно: приміщення корівника площею823,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 . Стверджує, що ОСОБА_3 порушив умови рамкової угоди та кредитних договорів, не виконав взяті на себе зобов`язання, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилась заборгованість. Вказує, що АТ «ПроКредит Банк» було вжито всіх можливих і доступних заходів щодо кожного з відповідачів для досудового врегулювання спору, проте це не призвело до повного погашення боргу, у зв`язку з чим змушені стягувати заборгованість з відповідача та солідарних з ним боржників поручителів, у примусовому порядку, та в рахунок часткового погашення заборгованості звернути стягнення на заставлене майно, шляхом звернення до суду. 05 червня 2018 року Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, яку мотивував тим, що ОСОБА_3 всіляко ухиляється від погашення кредитної заборгованості, не здійснював платежі вчасно та згідно графіку, розмір заборгованості відповідачів збільшується, а відтак позивач набув права вимагати стягнення заборгованості відповідно до нового розрахунку. З наведених підстав, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05.06.2018 року, просить суд:

стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість у розмірі 739 067, 52 грн, з яких: капітал 273 978,55 грн., проценти по графіку 14 364,88 грн. проценти за фактичне користування кредитом 176 745,54 грн., пеня 273 978,55 грн. (з врахуванням відступу АТ «ПроКредит Банк» на користь позичальника).

в рахунок часткового погашення заборгованості в загальній сумі 739 067, 52 грн. за рамковою угодою №0643 від 13.04.2007 року, та укладеним на її підставі договором про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008 року, звернути стягнення на предмет застави згідно договору застави рухомого майна, укладеного між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 , посвідченого 01.04.2013 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б., зареєстровано в реєстрі за №643, а саме: тип транспортного засобу: легковий універсал -В, марка LEXUS, модель GХ 470, 2006 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний № НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу, шляхом продажу на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження за початковою ціною реалізації на підставі висновку про експертну оцінку предмету застави підготовленого суб`єктом оціночної діяльності, призначеного постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет застави.

в рахунок часткового погашення заборгованостів загальній сумі 739 067, 52 грн. за рамковою угодою №0643 від 13.04.2007 року, та укладеним на її підставі договором про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008 року, звернути стягнення на предмет застави згідно Договору іпотеки №0643-Д32, посвідченого 13.04.2007 року державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В., зареєстровано в реєстрі за №839, а саме: нерухоме майно - приміщення корівника загальною площею 823,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності громадянину ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_4 ) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В. 03.10.2005 року за №2510, шляхом продажу на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження за початковою ціною реалізації на підставі висновку про експертну оцінку предмету іпотеки підготовленого суб`єктом оціночної діяльності призначеного постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Буського районного суду Львівської області від 06 травня 2021 рокупозовПублічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , жителя АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_6 , жительки АДРЕСА_3 , на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (03115, м. Київ, просп. Перемоги, 107-а; код 21677333) заборгованість за Рамковою угодою №0643 від 13.04.2007 року, та укладеним на її підставі Договором про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008 року в розмірі 739 067,52 гривень.

В рахунок часткового погашення заборгованості, звернуто стягнення на предмет застави згідно Договору застави рухомого майна, посвідченого 01.04.2013 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б., зареєстровано в реєстрі за №643, а саме: тип транспортного засобу: легковий універсал -В, марка LEXUS, модель GХ 470, 2006 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний № НОМЕР_2 , що належить на праві власності громадянину ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_5 ) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , виданого Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ 30.11.2010 року, шляхом продажу на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження за початковою ціною реалізації на підставі висновку про експертну оцінку предмету застави підготовленого суб`єктом оціночної діяльності, призначеного постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет застави.

В рахунок часткового погашення заборгованості, звернуто стягнення на предмет застави згідно Договору іпотеки №0643-Д32, посвідченого 13.04.2007 року державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В., зареєстровано в реєстрі за N2839, а саме: нерухоме майно - приміщення корівника загальною площею 823,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності громадянину ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_4 ) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В. 03.10.2005р. за №2510, шляхом продажу на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження за початковою ціною реалізації на підставі висновку про експертну оцінку предмету іпотеки підготовленого суб`єктом оціночної діяльності призначеного постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , жителя АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_6 , жительки АДРЕСА_3 , на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», ідентифікаційний код ЄДР 21677333, по 3360,93 гривень судового збору.

Заочне рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що відповідно до п. 24 абз.4 постанови №5 Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. Стверджує, що умови договору поруки №0643 - ДП5 від 16.05.2008 року про дію поруки до повного виконання позичальником або поручителем свої боргових зобов`язань, передбачених основним зобов`язанням не свідчить про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України. Вважає, що підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Звертає увагу на те, що відповідно до умов кредитного договору та додатку до них у вигляді графіку погашення кредиту та сплати відсотків, позичальник та банк погодили строк погашення кредиту, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4. ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя, а відтак, на думку апелянта, позивач втратив право на звернення до суду з вимогами до поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Зазначає, що позивачем не долучено до матеріалів справи досудової вимоги, претензії та будь-яких інших документів, а також доказів надсилання таких, що можуть підтвердити звернення з відповідною вимогою позивача до поручителів. Вказує, що позивачем також не надано суду жодного допустимого доказу, що може підтвердити ціну позову та розмір заборгованості. Враховуючи вищезазначене просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Подана представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 апеляційна скарга неодноразово призначався до розгляду судом апеляційної інстанції, у зв`язку з неявкою учасників процесу, які повідомлялись належним чином про судові засідання, розгляд справи відкладався.

Представник ПАТ «Прокредит Банк» звертався до апеляційного суду з клопотанням про розгляд справи у відсутності представника банку.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про судові засідання, однак жодного разу в судове засідання не з`явився, 30.01.2023 року звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, оскільки не може з`явитися до суду апеляційної інстанції через зайнятість в кримінальній справі, просив завчасно повідомити про день, час та місце розгляду апеляційної скарги. 17.02.2023року ОСОБА_2 на його електронну адресу було направлено судову повістку, однак представник в судове засідання, призначене на 06.03.2023 року знову в судове засідання не з`явився.

Оскільки в судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 16 березня 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 06 березня 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 16 березня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Рішення Буського районного суду Львівської області від 06 травня 2021 року оскаржується представником ОСОБА_1 Яцишин Іваном Володимировичем, який, як адвокат, представляє інтереси саме ОСОБА_1 , що підтверджується ордером серії ВС №1130069, виданим 03.03.2022 року, а відтак діє саме в її інтересах.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не уповноважували адвоката Яцишина Івана Володимировича на представництво ним в суді їх інтересів, не уповноважували на подання ним в їх інтересах апеляційної скарги на рішення Буського районного суду Львівської області від 06 травня 2021 року, таке ними не оскаржувалося.

І оскільки оскаржуване заочне рішення Буського районного суду Львівської області від 06 травня 2021 року стосується прав та інтересів ОСОБА_1 лише в частині стягнення на користь банку заборгованості, як з поручителя, то оскаржуване рішення суду в частині задоволення інших позовних вимог, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги про солідарне стягнення з боржника ОСОБА_3 та поручителів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та договорами поруки, суд першої інстанції виходив з того, що поручителі відповідно до умов договору поруки несуть однакову разом з боржником відповідальність за невиконання ним умов кредитного договору, і оскільки ОСОБА_3 не виконував умов кредитного договору, своєчасно не вносив платежів на погашення кредиту, що призвело до виникнення у нього заборгованості, то така підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителів.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов`язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Крім того, частиною другою статті 1050 ЦК встановлено, що коли договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Судом першої інстанції встановлено, що між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 укладено Рамкову угоду №0643 від 13.04.2007року, зі змінами та доповненнями внесеними на підставі Договору №1 від 20.02.2014, згідно п.2.1. якої кредитор на підставі угоди зобов`язується здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов`язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі ніші зобов`язання, передбачені угодою та кредитними договорами.

Між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008р, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 85 000,00 дол. США, строк користування 75 міс., проценти -16,00% річних.

Відповідно до п.7.8. Рамкової угоди сторони погодилися, що належним та достатнім доказом наявності, безспірності та розміру заборгованості позичальника, наявності порушень договорів є письмова довідка кредитора з розрахунком заборгованості.

Відповідно до умов Рамкової угоди (п. 2.1. та п. 9.2.2.) ОСОБА_3 зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені цим договором платежі у порядку, визначеному кредитними договорами.

Договором про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008р. і п. 4.1. рамкової угоди передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує позивачу проценти, розмір яких було зазначено вище.

Згідно з п. 4.2. Рамкової угоди проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту.

Відповідно до п. 4.4. Рамкової угоди у випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного її погашення.

Відповідно до п.10.2. Рамкової угоди при порушені встановлених договорами строків погашення грошових зобов`язань позичальник сплачує штрафну пеню у розмірі 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 (п`ятнадцять) гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги банку про солідарне стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_3 та поручителів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_3 порушив умови рамкової угоди та кредитних договорів, своєчасно не вносив платежів на погашення тіла кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість, яка з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог станом на 25.05.2018 року, становила 2 312 962,60 грн, з яких: капітал - 273 978,55 грн, проценти по графіку - 14 364,88 грн, проценти за фактичне користування кредитом - 176 745,54 грн, пеня - 1 847 873,63 грн.

Оскільки АТ «ПроКредит Банк» прийняло рішення вимагати стягнення заборгованості за вказаний договором, за капіталом, процентами, процентами за неправомірне використання кредитними коштами у повному розмірі за період з 20.06.2008 року по 25.05.2018 року та пенею за користування кредитом лише у розмірі капіталу - 273 978,55 грн., позивач просив стягнути загальну суму заборгованості, враховуючи рішення АТ «ПроКредит Банк» на користь боржника про зменшення загального розміру пені, в розмірі 739 067,52 грн, з яких: капітал - 273 978,55 грн, проценти по графіку - 14 364,88 грн, проценти за фактичне користування кредитом - 176 745,54 грн, пеня - 273 978,55 грн.

Наданий АТ «ПроКредит Банк» розрахунок заборгованості ОСОБА_3 станом на 25.05.2018 року за період з 20.06.2008 року до 25.05.2018 року, який 05.06.2018 року долучено позивачем до заяви про збільшення позовних вимог, відповідачами, в тому числі і відповідачем ОСОБА_1 , не спростовано, іншого розрахунку на спростування розміру заборгованості, про стягнення якої звернувся позивач, ними не надано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10цс18, висловила правову позицію, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований сторонами лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, пеню, штрафні санкції припиняється.

За врахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду колегія суддів вважає, що заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором слід рахувати лише за період з 16.05.2008 року до 16.08.2014 року, оскільки договір №1 про внесення змін до договору про надання траншу від 20.01.2014 року передбачає строк користування кредитом 75 місяців (шість років три місяці) від дати видачі кредиту, а такий було видано ОСОБА_3 16.05.2008 року, що підтверджується випискою по рахунку.

Разом з тим, аналізуючи долучений позивачем 05.06.2018 року до заяви про збільшення позовних вимог розрахунок заборгованості станом на 25.05.2018 року, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором розрахована позивачем за період з 20.06.2008 року до 25.05.2018 року, тобто, поза межами строку кредитування, передбаченого договором №1 про внесення змін до Договору про надання траншу від 20.01.2014 року.

Згідно з розрахунком заборгованості заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором №3.21617 від 16.05.2008 року за період з 16.05.2008 року до 16.08.2014 року становить: за тілом кредиту 10494.24 дол. США, проценти 550.22 дол. США, донараховані проценти за період з 16.05.20078 року до 16.08.2014 року - 361.43 дол. США, пеня за цей же період становить 26617.33 грн.

Колегія суддів вважає безпідставним та необґрунтованим нарахування процентів за користування кредитними коштами та пені поза межами строку кредитування, що згідно з умовами кредитного договору становить 75 місяців, який слід рахувати від дати видачі кредиту, тобто, з 16.05.2008 року і до 16.08.2014 року.

А відтак нарахування ПАТ «ПроКредит Банк» процентів за користування кредитними коштами та пені, після 16.08.2014 року, є неправомірним.

За вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_3 за договором про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008 року з врахуванням договору №1 про внесення змін до договору про надання траншу від 20.01.2014 року, становить: за тілом кредиту 10494.24 дол. США, проценти 550.22 дол. США, донараховані проценти за період з 16.05.20078 року до 16.08.2014 року - 361.43 дол. США, пеня за цей же період становить 26617.33 грн., при цьому заборгованість за тілом кредиту і відсотками підлягає стягненню у валюті, у якій надавався кредит, тобто в доларах США.

Пункт 8.6. Договору про внесення змін до Рамкової угоди від 20.01.2014 року передбачає, що у разі виникнення заборгованості позичальника тривалістю понад 30 календарних днів позичальник зобов`язаний здійснити повне дострокове погашення кредиту, виданого на підставі кредитного договору, по якому існує прострочення не пізніше ніж через 3 банківські дні з моменту настання тридцятого календарного дня прострочення незалежно від того, чи кредитор пред`явив йому вимогу, якщо інше не буде погоджене з кредитором.

Судом першої інстанції встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 , за Рамковою угодою та укладеним на її підставі договору про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008р., з внесеними до них змінами, між АТ «ПроКредит Банк» було укладено договори поруки з ОСОБА_4 (№0643-ДП4 від 16.05.2008р.) та ОСОБА_1 (№0643-ДП5 від 16.05.2008р.)

Відповідно до умов згаданих Договорів поруки (п.2.1.), сторони договору поруки визначають, що у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з позичальником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та можливих штрафних санкцій.

Пункт 4.1 договору поруки передбачає, що сторони цих договорів встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та припиняє свою дію з моменту припинення забезпеченого ним зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується, що між ПАТ «ПроКредит Банк» та поручителями ОСОБА_4 та ОСОБА_1 20.01.2014 року було укладено Договір про внесення змін до договору поруки, пункт 2.1 яких передбачає, що на підставі договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

Пункт 4.1 Договору про внесення змін до договору поруки передбачає, що порука діє з моменту укладення договору протягом усього строку користування кредитом, виданого на підставі кредитних договорів та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії кредитних договорів, належного виконання усіх вимог кредитора.

Непред`явлення кредитором вимоги про погашення поручителем заборгованості позичальника не тягне за собою припинення поруки. Кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом трьох років з моменти виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника. (абзац 2 п. 4.1 Договору про внесення змін до договору поруки від 20.01.2014 року).

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи виплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції, чинній на день укладення договору поруки та договору про внесення змін до договору поруки від 20.01.2014 року, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, чинної на момент пред`явлення позову і чинної в даний час, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини зобов`язання.

Оскільки застосуванню підлягають норми матеріального права, які були чинними на момент укладення договору поруки та договору про внесення змін до договору поруки від 20.01.2014 року, то положення ч. 4 ст. 599 ЦК України з внесеними змінами та доповненнями застосуванню при вирішенні даного спору не підлягають.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 покликався на те, що порука ОСОБА_1 припинилася, оскільки ПАТ «ПроКредит Банк» у встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя ОСОБА_1 , інтереси якої він представляє і в інтересах якої звернувся з апеляційною скаргою, не будучи уповноваженим представляти інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Разом з тим, стверджуючи про припинення поруки, апелянт не зазначив, з якого часу слід вважати поруку ОСОБА_1 припиненою, коли саме настав строк виконання основного зобов`язання і яке не було виконане позичальником, з якої конкретно дати слід рахувати шестимісячний строк.

Крім цього, як встановлено судом апеляційної інстанції,абзац 2 п. 4. 1 Договору про внесення змін до договору поруки від 20.01.2014 року, про який апелянтом не згадується, передбачає, що кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом трьох років з моменти виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника.

Тобто, умовами 1 Договору про внесення змін до договору поруки від 20.01.2014 року, сторони визначили строк, протягом якого є можливим пред`явлення кредитором вимоги до поручителя і таким є строк 3 (три) роки, а не шість місяців, як про це зазначає апелянт.

Ні Договір про внесення змін до договору поруки від 20.01.2014 року, ні окремі його умови, в тому числі умова договору, зазначена в абзаці 2 пункту 4.1, недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак, з врахуванням положень ст. 204 ЦК України, такий є правомірним, є чинним і підлягає виконанню.

Наданим ПАТ «ПроКредит Банк» розрахунком заборгованості ОСОБА_3 станом на 25.05.2016 року підтверджується, що остання оплата за Рамковою угодою №0643 від 13.04.2007 року та укладеним на її підставі Договором про надання траншу від 16.05.2008 року, та Договору №1 про внесення змін до Договору про надання траншу від 20.012014 року, була внесена ОСОБА_3 в серпні 2014 року, належних та допустимих доказів на спростування цієї обставини, відповідачі, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, суду не надали.

З позовом про стягнення заборгованості за рамковою угодою №0643 від 13.04.2007 року та укладеним на її підставі Договором про надання траншу від 16.05.2008 року, Договором №1 про внесення змін до Договору про надання траншу від 20.012014 року, ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся 09.08.2016 року, тобто в межах трьох річного строку, передбаченого Договором про внесення змін до договору поруки від 20.01.2014 року, а відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що порука ОСОБА_1 не припинилася.

Вищенаведене спростовує доводи апелянта про припинення поруки ОСОБА_1 , а відтак і спростовує доводи апелянта про безпідставність позовних вимог банку щодо солідарного стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_3 та поручителів, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом даної статті саме боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, одночасно боржник і поручителі за різними договорами поруки не можуть нести солідарну відповідальність.

Дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, забезпеченого порукою, суд першої інстанції при цьому стягнув солідарно з поручителів суму боргу, не врахувавши, що зміст ст. 554 ЦК України передбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов`язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч. 3 ст. 554 ЦК України) та лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Ураховуючи, що норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України відсутні.

А відтак на користь банку підлягає стягненню заборгованість з боржника, яким є ОСОБА_3 та поручителя за одним із договорів поруки, яким є ОСОБА_4 , та з боржника, яким є ОСОБА_3 та поручителя за іншим договором поруки, яким є ОСОБА_1 , у зв`язку з чим заочне рішення Буського районного суду Львівської області від 06 травня 2021 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» 739 067,52 гривень заборгованості за Рамковою угодою №0643 від 13.04.2007 року, та укладеним на її підставі Договором про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008 року підлягає скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк».

З врахуванням вищезазначених висновків колегії суддів щодо розміру заборгованості, яка підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя, колегія суддів вважає, що з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 слід стягнути солідарно на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за Рамковою угодою №0643 від 13.04.2007 року та укладеним на її підставі Договором про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008 року в розмірі, що становить:тіло кредиту - 10494.24 дол. США, проценти 550.22 дол. США, донараховані проценти - 361.43 дол. США, пеня - 26617.33 грн., а також стягнути солідарно з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за Рамковою угодою №0643 від 13.04.2007 року та укладеним на її підставі Договором про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008 року в розмірі, що становить: тіло кредиту - 10494.24 дол. США, проценти 550.22 дол. США, донараховані проценти - 361.43 дол. США, пеня - 26617.33 грн.,

В задоволенні решти позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк» про стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 слід відмовити.

В іншій частині задоволених позовних вимог ПАТ «ПроКдедит Банк» про звернення стягнення на предмет застави рухомого майна та звернення стягнення на предмет застави згідно договору іпотеки нерухомого майна в рахунок погашення заборгованості за Рамковою угодою №0643 від 13.04.2007 року та укладеними на її підставі Договором про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008 року та Договором №1 про внесення змін до Договору про надання траншу від 20.01.2014 року, оскаржуване рішення суду не стосується прав чи законних інтересів ОСОБА_1 , її представником - адвокатом Яцишиним І.В. в її інтересах не оскаржується, в інтересах інших відповідачів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ним оскаржуватись не може, оскільки ОСОБА_2 не є представником їх інтересів, документи на представництво ОСОБА_2 їх інтересів матеріали справи не містять, крім цього, апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду в цій частині задоволених позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк», а відтак законність та обґрунтованість рішення суду в частині цих задоволених позовних вимог, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на його користь заборгованості за тілом кредиту 10494.24 дол. США, процентів 550.22 дол. США, донарахованих процентів 361.43 дол. США, пені 26617.33 грн., що становить 62.79 % позовних вимог, то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 2320.30 грн. судового збору за подання позову, що пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідно п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року сплату судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 відстрочено до ухвалення судового рішення, відтак, з ОСОБА_1 підлягає до стягнення в дохід держави 10 441.36 грн. судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та відмову у задоволенні позовних вимог на 37.21 %, то з Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» в дохід держави підлягає стягненню 6187.66 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, що пропорційно до позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Буського районного суду Львівської області від 06 травня 2021 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» 739 067,52 гривень заборгованості за Рамковою угодою №0643 від 13.04.2007 року, та укладеним на її підставі Договором про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008 року- скасувати та ухвалити в цій частині вимог постанову, якою позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» в цій частині задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , жителя АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (03115, м. Київ, просп. Перемоги, 107-а; код 21677333) заборгованість за Рамковою угодою №0643 від 13.04.2007 року та укладеним на її підставі Договором про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008 року та Договором №1 про внесення змін до Договору про надання траншу від 20.01.20014 року, що становить: тіло кредиту - 10494.24 дол. США, проценти 550.22 дол. США, донараховані проценти - 361.43 дол. США, пеня - 26617.33 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , жителя АДРЕСА_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_6 , жительки АДРЕСА_3 , на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (03115, м. Київ, просп. Перемоги, 107-а; код 21677333) заборгованість за Рамковою угодою №0643 від 13.04.2007 року та укладеним на її підставі Договором про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008 року та Договором №1 про внесення змін до Договору про надання траншу від 20.01.20014 року, що становить: тіло кредиту - 10494.24 дол. США, проценти 550.22 дол. США, донараховані проценти - 361.43 дол. США, пеня - 26617.33 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк» про солідарне стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 , солідарне стягнення з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1 відмовити.

Заочне рішення Буського районного суду Львівської області від 06 травня 2021 року в частині розподілу судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» по 2320.30 грн. судового збору за подання позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 10441.36 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на користь держави 6187.66 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 16.03 2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк