Справа № 699/42/23
Номер провадження № 2/699/139/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2023 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі: головуючого - Гусарової В.В. при секретарі Горбенко І.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Корсуня-Шевченківського справу за позовом ОСОБА_1 ( місце реєстрації АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ), до Селищенської сільської ради Звенигородського району Черкаської області ( с.Селище Звенигородського району Черкаської області вул.Центральна б. 17 , код ЄРДПОУ 34207201), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору : ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код не відомий), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , код не відомий) про тлумачення заповіту,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернувся до суду з позовною заявою до Селищенської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом в якій вказала, що вона є рідною сестрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_4 набув право власності на земельну ділянку площею 2,0955 гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва в межах згідно з планом, яка розташована на території Кошмаківської сільської ради Звенигородського, району Черкаської області, кадастровий номер :06:001: 0128 Також ОСОБА_4 28.01.2014 зареєстрував згадану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 56901, 65 грн. На даний час с. Кошмак входить до складу Селищенської об`єднаної територіальної громади, представницьким органом місцевого самоврядування якої є Селищенська сільська рада. 22 червня 2020 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого він заповів вказану земельну ділянку позивачу, заповіт зареєстровано в реєстрі за № 09.

Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Грищенко С.Г. із документами з приводу оформлення спадщини після смерті брата, проте нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.11.2021 525/02-31.

Серед іншого, у своїй постанові нотаріус зазначила про невідповідність даних державного акта на земельну ділянку, визначеному в заповіті та пред`явленому нотаріусу. Зокрема, в заповіті помилково було зазначено серію державного акта ЧР №161515, замість серії ЧР № 9-14-199.

Як пояснила секретар виконавчого комітету Набутівської сільської ради Сичкова Г.А., яка посвідчувала заповіт ОСОБА_4 , нею була допущена технічна описка щодо номеру (серії) державного акту 9-14-199, помилково було зазначено інший номер (серію) 161515 (пояснення додається).

Крім позивачки, із заявами до нотаріуса зверталися треті особи в справі.

04.06.2023р до суду надійшла уточнена позовна заява в якій позивач вказала, що у своїй постанові нотаріус зазначила про невідповідність даних державного акта на земельну ділянку, визначеному в заповіті та пред`явленому нотаріусу. Зокрема, в заповіті помилково було зазначено номер (серію) державного акта ЧР №161515, замість номера (серії) ЧР № 9-14-199.

Як пояснила секретар виконавчого комітету Набутівської сільської ради ОСОБА_5 , яка посвідчувала заповіт ОСОБА_4 , нею була допущена технічна описка щодо номеру (серії) державного акту 9-14-199, помилково було зазначено інший номер (серію) 161515.Отже, на думку позивачки, на даний час виникла необхідність здійснити тлумачення вищезазначеного заповіту таким чином, що заповідач призначив позивачку спадкоємцем земельної ділянки площею 2,0955 гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва в межах згідно з планом, яка розташована на території Кошмаківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області.

В позовній заяві позивачка просить здійснити тлумачення заповіту.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Представник відповідача Селищенської сільської ради Звенигородського району Черкаської області надав до суду заяву в якій просив проводити судове засідання без участі відповідача, проти позову не заперечував, рішення винести на розсуд суду.

Треті особи до суду не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, заперечень на позовну заяву не надали.

Під часу судового засідання були вивчені наступні докази по справі:

- копія паспорта, ІПН позивача (а.с. 4-5)

- копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 (а.с.6).

- заповіт (а.с.7)

- витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.8)

- акт на право приватної власності на землю (а.с.9)

- витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10)

- витяг про грошову оцінку земельної ділянки (а.с.11)

- постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.12)

- лист нотаріальної контори (а.с.13)

- письмові пояснення секретаря виконкому Набутівської сільської ради Сичкової Г. (а.с.14)

У судовому засіданні була допитана свідок - секретар виконкому Набутівської сільської ради ОСОБА_6 яка показала, що вона посвідчувала заповіт спадкодавця, він дійсно бажав заповідати позивачці свою земельну ділянку. Вона невірно зазначила номер державного акту в заповіті, так як переплутала серію та номер акту з іншим заповітом. Вона впевнена, що спадкодавець заповідав саме земельну ділянку, що є предметом позову, бо при складанні заповіту пояснив їй, що це земля- пай від колишнього колгоспу, а він міг бути тільки один.

Згідно до частини першої статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (частини перша та друга статті 1234 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

З огляду на зазначене, заповіт є одностороннім правочином.

Відповідно до статті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Згідно із статтею 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно до пункту 2.1 Глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.

Аналогічні за змістом вимоги до заповіту містяться в абзаці 2 пункту 1.6 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року №3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року 1298/20036.

Отже, об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений зі слів та словосполучень, що утворюють його текст.

Згідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року в справі №753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 30 липня 2020 року в справі №378/1160/15-ц убачається, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

При цьому, частина друга статті 213 ЦК України, не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Отже, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті.

Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Аналіз зазначених вище обставин свідчить про те, що позивач не може підтвердити волю спадкодавця про його спадщину, як спадкоємця за заповітом, іншим шляхом, як тлумачення заповіту судом.

Вирішуючи питання тлумачення правочину судом враховується, що цивільне судочинство направлене на захист прав та інтересів громадян.

Як встановив суд, у складеному ОСОБА_4 заповіті, спадкодавець на випадок його смерті висловив свою волю на перехід права власності на належне йому майно земельної ділянки площею 2,0955 гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва в межах згідно з планом, яка розташована на території Кошмаківської сільської ради Звенигородського, району Черкаської області, кадастровий номер :06:001: 0128, яка належить йому на підставі права власності (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 9-14-199 від 31.03.2001), але в заповіті помилково було зазначено серію державного акта ЧР №161515, замість серії ЧР № 9-14-199. Згідно письмових пояснень секретаря виконкому Набутівської сільської ради Сичкової Г, (які вина підтвердила у судовому засіданні) 22.06.2020 року, нею було посвідчено заповіт ОСОБА_4 . При посвідченні заповіту була допущена технічна описка щодо номеру державного акту: номер державного акту 9-14-199, і ОСОБА_7 було зазначено 161515. Це відбулося по тій причині, що перед нею лежав інший державний акт, який не мав відношення до цього заповіту.

Судом встановлено, що спадкодавець бажав заповісти земельну ділянку площею 2,0955 гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва в межах згідно з планом, яка розташована на території Кошмаківської сільської ради Звенигородського (Колишнього- Корсунь-Шевченківського) району Черкаської області. За таких обставин, суд вважає, що заповіт необхідно розтлумачити таким чином, що спадкодавець заповідав позивачці саме земельну ділянку з кадастровим номером :06:001: 0128 ( не дивлячись на те, що в заповіті помилково зазначено інший номер державного акту)

При встановлених обставинах, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Селищенської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про тлумачення заповіту - задовольнити.

Здійснити тлумачення заповіту, складеного 22 червня 2020 року від імені померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , що посвідчений секретарем виконавчого комітету Набутівської сільської ради Сичковою Г.А., за яким ОСОБА_4 заповів ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_3 ), земельну ділянки площею 2,0955 гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кошмаківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, кадастровий номер :06:001:0128, право власності на яку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку номер (серії) ЧР № 9-14-199 від 31.03.2001.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СуддяГусарова В.В.