АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року

м. Чернівці

справа № 723/2160/21

провадження 822/171/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Перепелюк І.Б., Одинака О.О.,

за участю секретаря Конецької Д.Г.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа ОСОБА_4 державний нотаріус Сторожинецької державної нотаріальної контори Чернівецької області,

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Пташник А.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, ОСОБА_4 державний нотаріус Сторожинецької державної нотаріальної контори Чернівецької області про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину.

Посилалася на те, що з 14 лютого 1971 року ОСОБА_6 проживав у шлюбі із ОСОБА_7 , яка була матір`ю відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Позивач ОСОБА_1 проживала у шлюбі з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_6 позивач звернулась із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак на даний час вона спадщину не прийняла, так як виник майновий спір між сторонами.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 13 січня 2021 року звернулись із заявою до Сторожинецької державної нотаріальної контори, в якій відкрито спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_7 , про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку нерухомого майна, яка їй належала, як дружині.

Постановою державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Сторожинецької державної нотаріальної контори від 13 січня 2021 року відповідачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нотаріусу не надано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове нерухоме майно та рекомендовано звернутися з відповідним позовом до суду.

ОСОБА_1 зазначає, що реєстрація відповідачів по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , за місцем проживання спадкодавця по АДРЕСА_1 , не дає підстав вважати, що вони постійно проживали із спадкодавцем на час смерті.

Просила суд визнати факт не проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , разом із спадкодавцем ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала по АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини. Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що не прийняли спадщини після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2022 року в задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 державний нотаріус Сторожинецької державної нотаріальної контори Чернівецької області про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину відмовлено.

Рішення першої інстанції мотивовано тим, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов в повному області.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позову допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачі не проживали разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та не вчиняли жодних дій, які б свідчили про намір прийняття спадщини.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду відзив на апеляційну скаргу. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції- без змін.

Посилаються на те, що аргументи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

14 лютого 1971 року ОСОБА_6 проживав у шлюбі із ОСОБА_7 , яка була матір`ю відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.20).

Позивач ОСОБА_1 проживала у шлюбі з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21).

Постановою державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Сторожинецької державної нотаріальної контори від 13 січня 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нотаріусу не надано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове нерухоме майно та рекомендовано звернутися з відповідним позовом до суду.

Відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до Сторожинецького районного суду Чернівецької області із позовом про встановлення факту родинних відносин, визначення частки у спільному сумісному майні подружжя, визнання права власності на спадкове майно за законом (а.с.24). Звернення до суду пов`язано з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що спадкоємцями не надано належним чином оформлених документів, які посвідчують право власності спадкодавця у спільному майні подружжя (а. с. 16).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц,провадження № 14-651цс18).

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права бо інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»)

Зі змісту ч.2 ст.315 ЦПК України вбачається, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. До такого висновку прийшла КЦС ВС, розглянувши цивільну справу № 552/196/20.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини (п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».

Як убачається з матеріалів справи, постановою державного нотаріуса відмовлено відповідачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, однак ця відмова не пов`язана з тим, що спадкоємцями не підтверджено факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а має місце відмова тільки щодо об`єктів нерухомого майна, щодо яких не надано доказів їх державної реєстрації за померлою ОСОБА_7 в спільному сумісному майні подружжя.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спосіб захисту, який обрала позивачка, щодо визнання факту не проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала по АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини та визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що не прийняли спадщину, після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не передбачений вимогами ст.16 ЦК України.

При цьому, суд не робить висновки щодо обґрунтованості та доведеності вказаних позовних вимог, оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного способу захисту.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи

Згідно зі статтею 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору за відсутності учасника справи.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 10 лютого 2023 року справу призначено до розгляду у приміщенні Чернівецького апеляційного суду на 09 березня 2023 року на 11 год., сторони були повідомлені засобами електронного зв`язку (на електронну пошту).

08 березня 2023 року представник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки знаходиться на лікарняному.

Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та представника ОСОБА_5 , оскільки апелянту ОСОБА_1 було достовірно відомо про розгляд поданої нею апеляційної скарги, і вона не була позбавлена можливості взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції.

Крім того, кожна із сторін виклала свої аргументи, а саме: ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_8 у відзиві на апеляційну скаргу.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, висловлений в постанові Верховного Суду від 29 грудня 2022 року у справі № 752/7151/19.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20.

При визначенні суми компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суті виконаних послуг та витраченого адвокатом часу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 понесені витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, що підтверджується: договором про надання правової допомоги від 30 січня 2021 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ; актом наданих послуг від 24 лютого 2023 року; детальним описом робіт, виконаних адвокатом від 24 лютого 2023 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними.

Отже, необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 12 000 гривень.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення- без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 12 000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 14 березня 2023 року.

Головуючий М. І. Кулянда

Судді: І.Б. Перепелюк

О. О. Одинак