Справа № 303/9068/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 лютого 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

за участю секретаря ЗУБАШКОВА М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/9068/21 за позовом ОСОБА_1 до Мукачівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31 січня 2022 року, повний текст якого складено 31 січня 2022 року, головуючий суддя Монич В.О.,-

встановив:

18.11.2021 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв адвокат Сідун В.М., звернулася до суду із зазначеним позовом до Мукачівської міської ради мотивуючи таким.

Позивачка з 07.02.1990 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 і з того часу повністю утримує квартиру, оплачує комунальні послуги.

За отриманими даними інформація про реєстрацію за будь-ким права власності на цю квартиру чи перебування її на балансі відсутня.

Квартира на законних підставах перебуває у володінні позивачки, яка добросовісно заволоділа нею і продовжує відкрито, безперервно володіти з 1990 року.

Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно за набувальною давністю, якщо інше не встановлено ЦК України, це право набувається за рішенням суду (ст. 344 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Посилаючись на ці обставини, позивачка ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 31.01.2022 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що житловий будинок, у якому розташована квартира, був установленим порядком переданий на баланс Мукачівської міської ради, перебуває на балансі управління міського господарства, тому відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачкою права власності на квартиру за набувальною давністю.

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Сідун В.М., оскаржила рішення суду як незаконне та необґрунтоване, посилається загалом на обставини, якими мотивувався позов. Крім того, зазначає таке.

Квартира не перебуває на балансі КЕВ м. Мукачево, відповідач не вказує, що квартира належить до комунальної власності, тому наявні підстави для визнання права власності на квартиру за позивачкою, яка набула всіх ознак її власника.

Сторона просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

У відзиві на апеляцію відповідач Мукачівська міська рада Закарпатської області вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача Мукачівської міської ради Тишкова С.С., який апеляцію не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 посилалася на те, що з 07.02.1990 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 3-4) і з того часу повністю утримує квартиру, оплачує комунальні послуги. Інформація про реєстрацію за будь-ким права власності на цю квартиру чи перебування її на балансі відсутня. Квартира на законних підставах перебуває у володінні позивачки, яка добросовісно заволоділа нею і продовжує відкрито, безперервно володіти з 1990 року.

Наявними в справі документами підтверджується, що ОСОБА_1 користується комунальними послугами за адресою: АДРЕСА_2 та оплачує їх (а.с. 10-15, 44-58).

Згідно з Технічним паспортом квартира АДРЕСА_1 складається з одної кімнати, загальна площа квартири 31,50 кв. м, житлова площа 18,90 кв. м (а.с. 18-19).

У довідці КП «Мукачівське МБТІ та ЕО» від 07.04.2016 № 1111 зазначена інвентаризаційна вартість указаної квартири 40296,00 грн (а.с. 16). Висновком про ватрість майна, складеним оцінювачем ОСОБА_2 05.10.2021, на цю дату ринкова вартість квартири становить 95000,00 грн (а.с. 20).

Листом від 25.08.2021 № 1141/01-32/7761 Виконком Мукачівської міськради на підставі отриманої інформації повідомив представника позивачки ОСОБА_3 , що:

за рішенням Виконкому Мукачівської міської ради народних депутатів від 31.12.1987 № 201 «Про прийняття на баланс міської ради будинків Мукачівської КЕЧ району, автобази тресту «Закарпаттяводбуд» та ПМК-77», за рішенням 36 сесії Мукачівської міської ради 7 скликання від 25.01.2018 № 924 «Про поновлення житлового фонду міста Мукачева на балансі управління міського господарства виконавчого комітету Мукачівської міської ради» будинок АДРЕСА_3 знаходиться на балансі управління міського господарства Мукачівської міської ради;

у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо квартири АДРЕСА_1 відсутні;

за інформацією КП «Мукачівське МБТІ та ЕО» ця квартира на праві приватної власності не зареєстрована;

управляюча компанія ТОВ «УК «Навібуд»» інформацією про форму власності квартири АДРЕСА_4 у будинку не володіє (а.с. 6).

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево Міністерства оборони України на запит представника позивачки адвоката Сідуна В.М. надав довідку від 18.08.2021 № 1923 про те, що станом на 18.08.2021 за обліковими даними КЕВ м. Мукачево житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 не рахується (а.с. 43).

Відповідач Мукачівська міська рада заперечував проти позову вказуючи, зокрема, на те, що за рішенням Виконкому Мукачівської міської ради народних депутатів від 31.12.1987 № 201 житловий будинок АДРЕСА_3 , в якому розташована квартира АДРЕСА_4 , 1960 року побудови і був переданий з балансу Мукачівської квартирно-експлуатаційної частини району на баланс Мукачівської міської ради народних депутатів, квартира могла обліковуватися як житловий фонд Міністерства оборони, тому могла належати до державної власності (а.с. 30-34).

31.12.1987 Виконком Мукачівської міської ради народних депутатів прийняв рішенням № 201 «Про прийняття на баланс міської ради будинків Мукачівської КЕЧ району, автобази тресту «Закарпаттяводбуд» та ПМК-77», яким прийняв на баланс міської ради, серед іншого, від Мукачівської КЕЧ району житловий будинок АДРЕСА_6 (а.с. 35-36).

Станом на 31.12.1987 питання власності на житловий фонд були врегульовані наступним чином.

Конституція Української РСР (1978 р.) установлювала, що:

основу економічної системи Української РСР становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності; соціалістичною власністю є також майно профспілкових та інших громадських організацій, необхідне їм для здійснення статутних завдань (ст. 10);

державна власність - спільне надбання всього радянського народу, основна форма соціалістичної власності; у виключній власності держави є: земля, її надра, води, ліси; державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв`язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави (ст. 11).

Відповідні положення щодо соціалістичної власності на засоби виробництва, житлового фонду, зокрема, у формі державної (загальнонародної) власності, містив ЦК Української РСР (1963 р.) (зокрема, ст.ст. 87, 89, 90).

ЖК Української РСР (1983 р.) передбачав, що:

жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі, утворюють державний житловий фонд (ст. 4);

державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд) (ст. 5).

Таким чином, на час прийняття рішення про передачу житлового будинку АДРЕСА_5 з усією загальною та житловою площами з балансу Мукачівської КЕЧ району (на той час відомчий житловий фонд у віданні Міністерства оборони СРСР) на баланс Мукачівської міської ради народних депутатів будинок із усіма його квартирами належав до державної власності і після передачі на баланс місцевої ради залишився в державній власності (у віданні місцевої ради житловий фонд місцевої ради).

Позивачка ОСОБА_1 не надала суду докази щодо конкретної правової підстави, на якій вона вселилася до квартири АДРЕСА_1 та проживає в ній, тож замовчала ці підстави, що не можна визнати добросовісним користуванням цивільними та процесуальними правами (ст. 13 ч.ч. 1, 2, 3, 4 ЦК України (2003 р.), ст. 2 ч. 3, п. 11, ст. 43 ч. 2 п.п. 2, 4, 5, ст. 44 ЦПК України). Однак, на час прописки позивачки у квартирі (07.02.1990), оскільки не встановлено іншого щодо належності квартири до житлового фонду місцевої ради та щодо часу і підстав проживання в квартирі позивачки, законне вселення до квартири та проживання в ній було можливе лише за рішенням виконкому ради, на підставі ордера на квартиру та на умовах найму квартири (ст.ст. 51, 58, 61, 63 та інші норми ЖК Української РСР (1983 р.)).

За приписами ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11-16, 316-319, 321, 328, 379, 382, Глава 29 ЦК України (2003 р.), право власності на нерухоме майно, в тому числі, на квартиру, набувається в порядку, визначеному законом, і лише як таке підлягає захисту, рівно як захисту підлягає лише законний майновий інтерес, зокрема, щодо набуття майна у власність, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України; право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду (ст. 344 ч.ч. 1, 4 ЦК України (2003 р.)). Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004).

Верховний Суд України у постанові від 20.05.2015 (справа № 3-87гс15) сформулював правову позицію, відповідно до якої за змістом правового інституту набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, таке можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; норми ст. 344 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

У подальшому ця правова позиція була неодноразово підтверджена та розвинута Верховним Судом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 зазначила, зокрема:

правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме:

наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

законність об`єкта володіння;

добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння;

сплив установлених строків володіння;

відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю;

для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація) (п. 43);

аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків;

при вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом;

володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном;

крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього (п. 46);

звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю;

підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність;

наявність у володільця певного юридичного титулу, володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник;

безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном; безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави;

натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (п.п. 47, 55);

якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном (п. 48);

відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння;

при цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння;

володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник (п. 50);

давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим; тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи; для нерухомого майна такий строк складає десять років (п. 52);

набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності (п. 54).

Аналогічні правові позиції Верховний Суд висловив і в ряді інших своїх судових рішень, а в постанові від 28.04.2020 у справі № 552/1354/18 вказав також на те, що:

за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;

позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

З огляду на встановлені в справі обставини та правові позиції сторін, підстави для визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю за позивачкою ОСОБА_1 відсутні, а позов не можна визнати належно обґрунтованим і доведеним.

Беручи до уваги конкретні підстави, з яких був пред`явлений позов, та наявні в справі докази і матеріали, такі вказують на прийняття свого часу Мукачівською міською радою на баланс будинку в рамках передачі його з належного до державної власності відомчого житлового фонду до житлового фонду місцевої ради (безвідносно до питань щодо наступного врегулювання права власності як державної чи комунальної), тобто, на наявність законного володільця будинку, в якому розташована квартира, про що позивачці поза будь-яким обґрунтованим сумнівом було відомо.

У справі, що розглядається, відсутні підстави, передбачені ст. 344 ЦК України, для визнання за позивачкою права власності на квартиру за набувальною давністю: фактично відсутня безтитульність як володіння майном позивачкою, відсутня і безтитульність володіння майном відповідачем, який правомірно володіє квартирою як частиною житлового будинку. Визнання за встановлених обставин права власності на квартиру за позивачкою означитиме незаконне позбавлення відповідача права володіння майном, тоді як таке підлягає захисту на тих самих умовах, що і право власності. У справі відсутні й будь-які докази того, що позивачка не може реалізувати свій цивільний інтерес на набуття у власність квартири, що належить до житлового фонду місцевої ради, в інший передбачений законом спосіб.

Відтак, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, чого доводи апеляції не спростовують, тому на підставі ст. 375 ЦПК України скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31 січня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 14 березня 2023 року.

Судді