Провадження № 2/752/3169/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 березня 2023 року місто Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ольшевської І.О.,

за участю секретаря судових засідань Гладибороди Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного музею народної архітектури про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, моральної шкоди, інших виплат, пов`язаних з незаконним відстороненням від роботи,-

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду надійшла означена позовна заява, якою позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Національного музею народної архітектура та побуту України від 01.04.2022 р. в частині призупинення дії трудового договору з провідним екскурсоводом сектору екскурсійного обслуговування ОСОБА_1 та поновити останнього на посаді провідного екскурсовода сектору екскурсійного обслуговування з 01.04.2022 р.; стягнути з відповідача на користь позивача середню зарплату за період з 01.04.2023 року, невиплачену премію за 2022 рік у розмірі 1000 грн., витрати на проведення додаткового медичного огляду в розмірі 450 грн. та моральну шкоду в розмірі 26800 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебував у трудових відносинах із відповідачем з 15.08.2011 р., а саме займав посаду молодшого наукового співробітника науково-організаційного відділу екскурсій та просвіти, а з 27.02.2018 року був переведений на посаду провідного екскурсовода сектору екскурсійного обслуговування. У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти держави України, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 затвердженим Законом України від 24.02.2022 року, у країні затверджений військовий стан, який діє по теперішній час. За даних складних обставин, відповідачем був виданий наказ від 01.04.2022 року про призупинення дії трудових договорів з працівниками № 28-А, зокрема із позивачем, у зв`язку із тим, що відповідач не має можливості забезпечити роботою, а працівник ОСОБА_1 не має можливості виконувати роботу. Позивач вважає зазначений наказ незаконним та таким, що порушує його трудові права, оскільки, на його думку, об`єктивних підстав, які б перешкоджали відповідачу надавати позивачу роботу немає. На території м. Києва повномасштабних бойових дій не проводилось, а саме по собі затвердження військового стану не є абсолютною підставою для призупинення трудових відносин із працівниками.

Ухвалою судді від 11 січня 2023 року за позовною заявою ОСОБА_1 відкрито провадження та вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Крім того, вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано:

в Головного пенсійного фонду України у місті Києві звіт за період з 01.04.2022р. від Національного музею народної архітектури та побуту України про нарахування і сплату ЄСВ за працюючих працівників;

у Національного музею народної архітектури та побуту України наказ від 01.04.2022р. про зупинення трудового договору з ОСОБА_1 та іншими працівниками; довідку про середній заробіток ОСОБА_1 ; повний перелік працівників музею, з якими укладено трудові договори та які продовжують працювати і отримувати заробітну плату після 01.04.2022р. по теперішній час; копію наказу (наказів) з переліком працівників, з якими було призупинено трудові відносини на час військового стану в Україні, а також з якими працівниками було встановлено простій з частковою оплатою праці і на який період часу; копію Положення про преміювання та Колективний договір на 2022 рік.

09 лютого 2023 року на адресу суду надійшло ряд процесуальних документів від представника відповідача, зокрема: клопотання про залучення третьої особи, клопотання про долучення до матеріалів справи копію документів на виконання ухвали суду, заяву про застосування строків позовної давності та відзив по суті заявлених позовних вимог, яким сторона відповідача заперечує проти задоволення позову.

В обґрунтування правомірності постановленого наказу, який оскаржується позивачем, представник відповідача зазначає, що в період постановлення наказу Національного музею народної архітектура та побуту України від 01.04.2022 р. № 28-А діяв ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 р., який встановлює право роботодавця в поряду ст. 13 даного Закону призупинити дію трудового договору із працівником. Підставою для винесення зазначеного наказу представник відповідача зазначає, що Національний музей народної архітектури та побуту України в умовах воєнного стану функціонує не на повну потужність: не проводяться планові заходи, набагато зменшилася кількість відвідувачів та відповідно екскурсій (масові заходи під час воєнного стану можливі лише за виняткових обставин і тільки за умови письмового погодження з Київською військовою адміністрацією). Також, відповідачем було враховано стан здоров`я позивача, який у 2021 році переніс інсульт, а до обов`язків екскурсовода Національного музею народної архітектури та побуту України входить проводити екскурсії багатокілометровими маршрутами пересіченою, гористою місцевістю на території Музею (130 га) за будь-якої температури та за будь-яких погодних умов. Така робота складна навіть для фізично здорових молодих людей. Після перенесеного позивачем інсульту майже вся робота виконувалася колегами позивача. Варто зауважити, що під час спілкування позивачу було запропоновано перейти на іншу вакантну на той час посаду, яка б відповідала його освіті, досвіду роботи та стану здоров`я. Однак позивач відмовився від запропонованих йому вакантних посад. 01.12.2022 року за заявою позивача було поновлено дію трудового договору на посаді музейного доглядача експозиційного відділу «Полісся». Це посада, на якій фізично значно легші трудові обов`язки, які фізичний стан та стан здоров`я позивача дозволять виконувати. За таких обставин, представник відповідача вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, оскільки станом на день звернення до суду право позивача було поновлено, шляхом винесення наказу про поновлення дії трудового договору, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, на думку представника відповідача, позивачем пропущений строк, встановлений ст. 233 КЗпП України для звернення до суду.

20 лютого 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, якою позивач не погоджується із доводами, викладеними у відзиві, вважає їх надуманими та не підтвердженими доказами, враховуючи, що твердження про неможливість виконувати посадові обов`язки екскурсовода має бути підтверджено висновком судової експертизи, а навпаки, із направлення на попередній медичний огляд працівника вбачається, що позивач придатний до роботи на посаді провідного екскурсовода. На підтвердження того, що відповідач в умовах воєнного стану отримує менше прибутку, як наслідок вимушений був призупинити дію трудових договорів з певними працівниками, не надав бухгалтерської звітності, а тому з наведеним твердженням позивач не погоджується. Крім того, позивач вважає, що на підставі прикінцевих положень КЗпП України строк позовної давності не пропущений.

06.03.2023 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача, які за змістом дублюють мотиви, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач з 15.08.2011 року перебуває у трудових відносинах із відповідачем, зокрема наказом № 129 від 15.08.2011 року зарахований до штату на посаду молодшого наукового співробітника науково організаційного відділу екскурсій та просвіти, а з 01.03.2018 року був переведений на посаду провідного екскурсовода сектору екскурсійного обслуговування на підставі наказу № 149 від 27.02.2018 р., що вбачається із довідки, наданої в.о. генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України Павелків О.Т.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та в подальшому продовжено - воєнний стан.

Загально відомим та таким, що не потребує доказування є той факт, що з 24 лютого 2022 року російська федерація здійснила повномасштабну збройну агресію по відношенню до України, а інфраструктура та житловий фонд міста Київ зазнавали руйнувань внаслідок прямих ракетних ударів. Поряд із цим, через загрозу ракетних ударів, та разом із тим, у зв`язку із відсутністю транспортного сполучення, діяльність більшості підприємств була зупинена на певний період з метою збереження життя працівників та у зв`язку із неможливістю працівників прибувати до свої місць роботи. Крім того, з початку повномасштабного збройного вторгнення російської федерації, відбувалась евакуація цивільного населення, яке проживає на території міста Київ та Київської області на захід України.

15.03.2022 року був прийняти Закон України № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», метою якого є врегулювання окремих питань трудових відносин між працівником та роботодавцем в умовах воєнного часу.

Керуючись положеннями ст. 13 згаданого Закону, відповідачем був постановлений наказ № 28-А від 01.04.2022 року про призупинення дії трудових договорів з працівниками, зокрема: трудовий договір з 01.04.2022 року до відновлення можливості забезпечити роботою або виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану з працівником - ОСОБА_1 , провідним екскурсоводом відділу екскурсійного обслуговування, у зв`язку із тим, що НМНАПУ не має можливості забезпечити роботою, а працівник ОСОБА_1 не має можливості виконувати роботу.

02.02.2021 року Позивачу встановлено 3-ю групу інвалідності по загальному захворюванню довічно із наданим висновком про протипоказання до надмірно психоемоційного навантаження, що підтверджено довідкою МСЕК.

Крім того, направленням на попередній медичний огляд працівника від 02.08.2022 р. встановлено, що позивач є придатним до роботи провідного екскурсовода.

01.12.2022 року наказом № 648-К відновлено дію трудового договору та допущено ОСОБА_1 , музейного доглядача експозиційного відділу «Полісся», до роботи і виконання посадових обов`язків з 01.12.2022 року.

За твердження представника відповідача, позивачу пропонувались інші вакантні посади, які відповідали його освіті, досвіду роботу та стану здоров`я, однак позивач від запропонованих посад відмовився.

Обставина того, що 01.12.2022 року відновлено дію трудового договору із позивачем, свідчить про те, що підприємство намагалось забезпечити позивача роботою та не має наміру скорочувати його з роботи.

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі Закон 2136-IX).

Статтею 1 Закону визначено, що він визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно ст. 13 вказаного Закону (у первинній редакції, яка діяла до 19.07.2022) призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

З 19.07.2022 ст. 13 Закону 2136-IX викладено в новій (розширеній) редакції. Зокрема у ч. 1 даної статті дане більш розширене визначення поняттю призупинення дії трудового договору та вказано, що це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

У частині 2 даної статі вказано, що наказ про призупинення дії трудового договору повинен містити кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові інші персональні данні відповідних працівників.

Таким чином, законодавець прямо передбачив, що призупинення дії трудового договору може відбуватись не по відношенню до всього персоналу, а відносно конкретних працівників (наведених у відповідному переліку).

При цьому умовами такого призупинення на тлі російської військової агресії є неможливість надання та виконання певної роботи (в новій редакції ст. 13 Закону неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором).

Таким чином, суд вважає, що підставами для призупинення дії трудового договору відповідно до ст. 13 Закону 2136-IX може бути на лише абсолютна непрацездатність підприємства через його руйнування чи руйнування частини його інфраструктури, а й інші, викликані збройною агресією, фактичні та економічні чинники, які не дозволяють забезпечити працівника роботою, яку він виконував раніше, наприклад: скорочення замовлень чи обсягу послуг, які надаються підприємством, суттєве зниження доходів підприємства, неможливість виконання роботодавцем перед працівником зобов`язань з виплати заробітної плати та страхових внесків тощо.

При цьому саме на керівництво підприємства покладаються дискреційні повноваження щодо визначення переліку працівників з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, з самостійним визначенням відповідних трудових критеріїв для цього (певні посади, що можуть бути незадіяні в умовах зміненої господарської діяльності; кваліфікація окремих працівників, наявність у них певних знань, навичок та умінь, допущення певними працівниками порушень трудового розпорядку тощо).

При цьому суд звертає увагу на те, що призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а Законом визначено, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що оскаржуваний наказ відповідає вимогам ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та об`єктивним економічним реаліям, в яких відповідач опинився внаслідок збройної російської агресії, не містить ознак дискримінації по відношенню до позивача (зокрема, на які посилається позивач, як такі, що були висунуті відповідачем позивачу за станом його здоров`я, оскільки сам наказ посилання та такі обставини не має), підтвердженням чого є матеріали справи, а, отже, підстави для визнання оспорюваного наказу незаконним та його скасування в суду відсутні.

Оскільки в судовому засідання не встановлено неправомірність постановленого наказу № 28-А від 01.04.2022 року, а самим наказом визначено, що на період призупинення дії трудових договорів нарахування заробітної плати працівникам призупинено, тому підстави для стягнення середнього заробітку за період з 01.04.2022 року по день ухвалення рішення в даній справі відсутні.

Крім того, представник відповідача звертався до суду із клопотанням про залучення до участі у справі в якості третьої особи державу, що здійснює збройну агресію проти України, мотивуючи це тим, що саме не неї покладений обов`язок ч. 4 ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» про відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору. Однак з даного приводу суд зазначає і не заперечує те, що всі збитки мають бути відшкодувані державою, що здійснює збройну агресію проти України, однак аналізуючи норму ч. 4 ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», остання передбачає певний порядок відшкодування, який станом на винесення рішення в дані справі не затверджений органом, що здійснює державну політику у сфері трудових відносин.

Позивач також, заявляє вимогу про стягнення з відповідача на його користь невиплачену премію за 2022 рік до дня Музеїв розміром 1000 грн., при цьому не зазначає правову підставу для задоволення даної вимоги. Проаналізувавши судом положення про порядок преміювання працівників Національного музею народної архітектури та побуту України, встановлено, що преміювання працівників здійснюється на підставі виникнення певних умов, зокрема таких як якісне та своєчасне виконання посадових обов`язків та за умови наявності коштів, а позивач з незалежних від нього підстав не виконував свої посадові обов`язки протягом певного періоду, при цьому підприємство опинилось у складній економічній ситуації через збройну агресію. Крім того, нарахування премій є правом роботодавця і здійснюється до кожного працівника індивідуально, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки у відповідача відсутній обов`язок щодо її виплати.

Відсутні підстави і для стягнення витрат по оплаті додаткового медичного огляду на вимогу відповідача в розмірі 450,00 грн., оскільки позивачем не наведено обгрунтування такого стягнення.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Таким чином законодавець встановив право працівника на отримання від роботодавця моральної шкоди у разі: 1) якщо роботодавець порушив законні права працівника; 2) якщо таке порушення з боку роботодавця призвели до моральних страждань працівника, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки в ході розгляду даного спору судом не встановлено порушення прав позивача, як працівника, тому підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди суд не вбачає.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає, що на підставі прикінцевих положень КЗпП під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Станом на день звернення до суду із указаною позовною заявою карантин на території України продовжено до 30 квітня 2023 року.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

У зв`язку з відмовою в задоволені позовних вимог документально підтверджені судові витрати суд відносить на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного музею народної архітектури про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, моральної шкоди, інших виплат, пов`язаних з незаконним відстороненням від роботи, відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Національний музей народної архітектури та побуту України, 01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 9, корп. 19, .

Повний текст рішення суду складено та підписано 13.03.2023 року.

Суддя І.О. Ольшевська