РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року

м. Рівне

Справа № 568/1568/21

Провадження № 22-ц/4815/323/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Крижов В.С.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 ,

- ОСОБА_2 ,

відповідач - Акціонерне товариство "Українська залізниця"

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 07 грудня 2022 року (у складі судді Троцюк В.О., повний текст рішення суду виготовлено 12.12.2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и в :

27 жовтня 2021 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Позов мотивовано тим, що 09.05.2021 року локомотив ВЛ80к АДРЕСА_1 скоїв наїзд на ОСОБА_1 - сина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який від отриманих травм помер.

Смерть єдиного сина є незворотною втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивачів будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Смерть сина призвела до того, що вони зазнали сильного нервового потрясіння, в зв`язку з чим їм завдано глибоких моральних страждань.

З урахуванням наведеного, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, а також з урахуванням повної зміни сталого життєвого устрою, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті - по 250 000 гривень кожному. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 07 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 100 000 (сто тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2 100 000 (сто тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в дохід держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що у результаті зіткнення ОСОБА_1 із залізничним транспортом, що мало наслідком спричинення останньому смерті, позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана із загибеллю рідної для них людини. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивачів з відповідача по 100000 гривень моральної шкоди кожному.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, АТ "Українська залізниця" оскаржило його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 було завдано шкоду внаслідок його непрямого умислу на вчинення протиправних дій, що полягали в порушенні ним п. 6.7, 10.1, 15.1, 15.9, 15.10, 20.2, 20.3, 20.5 Правил дорожнього руху України.

Із пояснень машиніста електровоза ОСОБА_3 , помічника машиніста електровоза ОСОБА_4 та чергового по переїзду 53 км. ОСОБА_5 відомо, що 09 травня о 21 год 55 хв при прослідуванні поїзда № 2822 по станції Радивилів в районі переїзду, що знаходиться на 53 кілометрі, особа чоловічої статі сів на велосипед, намагався рухатися та впав на колію, попри попереджувальні звукові сигнали.

ОСОБА_1 своїми діями створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджено матеріалами справи.

Крім того, відсутність у машиніста технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою.

В матеріалах справи наявні докази того, що в діях велосипедиста ОСОБА_1 є порушення ПДР України та дані порушення знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП.

З огляду на зазначене, згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України у відповідача не настала цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану позивачам.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 20.07.1987 р. (а.с. 13).

09 травня 2021 року приблизно о 21 годині 58 хвилин на переїзді 53 км. по вулиці Почаївська в м. Радивилів вантажний потяг № 2822 (локомотив ВЛ80к № 074) під керуванням машиніста електровоза ВСП "Локомотивне депо Здолбунів" ОСОБА_3 смертельно травмував ОСОБА_1

10 травня 2021 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000060 та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого СВ відділення поліції № 2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Матюшка Р.В. про закриття кримінального провадження від 30 червня 2021 року кримінальне провадження по факту смерті ОСОБА_1 закрито на підставі ч. 1 п. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

Згідно відповіді на адвокатський запит Таргонія В.М. від 20.09.2021 року № Ццтех-08/312 локомотив ВЛ80к № 074, який травмував ОСОБА_1 , перебуває на балансі виробничого підрозділу "Локомотивне депо Козятин" регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст.1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У зв`язку з наведеним, АТ "Українська залізниця" є відповідальною за шкоду, заподіяну позивачам смертю ОСОБА_1 внаслідок вказаної вище ДТП.

За загальним правилом, яке міститься у ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У частині другій статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відшкодування моральної шкоди, яке міститься у статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються тяжкість та тривалість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, можливість їх відновлення, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі №450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно досліджених місцевим та апеляційним судом матеріалів кримінального провадження № 0000060: пояснень та протоколів допиту свідків чергового по переїзду, машиніста електровоза, в діях потерпілого ОСОБА_1 , що передували наїзду на нього потяга, вбачається необережність, яка полягала у тому, що останній, попри заборонений червоний сигнал світлофора, заборону чергового по переїзду продовжувати рух, сів на велосипед та почав їхати через переїзд, однак при наближенні електровоза за 100 метрів до нього впав на проїжджу частину.

Відповідач не довів, що шкода була завдана внаслідок умислу потерпілого на настання власної смерті або внаслідок непереборної сили, тому підстав для застосування частини п`ятої статті 1187 ЦК України немає.

Разом з тим, встановлені обставини свідчать про грубу необережність потерпілого ОСОБА_1 , однак це не звільняє відповідача від цивільно?правової відповідальності, а підлягає врахуванню при визначенні суми відшкодування.

За приписами ч.2. ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Визначаючи суму грошового відшкодування моральної шкоди, суд врахував, що хоча ОСОБА_1 загинув внаслідок його грубої необережності, його смерть призвела до душевних страждань позивачів, порушення укладу їх життя, погіршення фінансового стану.

На переконання колегії суддів, за встановлених обставин справи, присуджене судом першої інстанції моральне відшкодування відповідає вимогам розумності та справедливості, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Сам факт загибелі сина позивачів, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, шляхом його смертельного травмування, свідчить про заподіяння їм, як батькам, глибоких і тривалих моральних страждань, що підлягають до часткового відшкодування, що здійснено судом першої інстанції.

Наведена у апеляційній скарзі правова позиція Верховного Суду, що викладена у Постанові Верховного Суду від 10.04.2020 року у справі № 532/1374/18 не підлягає до застосування у спірних правовідносинах, оскільки встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин відрізняються.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 07 грудня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.