ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 613/461/21 Номер провадження 22-ц/814/751/23Головуючий у 1-й інстанції Сеник О.С. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М.,

секретар Боштенко В.Ю.,

з участю ОСОБА_1 та її представника адвоката Пілігрім П.О., Обуховського С.О. та його представника адвоката Векленко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником адвокатом Пілігрім Петром Олександровичем,

на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2021 року, постановлене суддею Сеник О.С. (повний текст складено 22 грудня 2021 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

05.04.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що із 2011 року проживала з відповідачем ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач, про що внесено відповідний запис у свідоцтві про народження. У 2013 році сторони припинили сімейні відносини, останні вісім років проживають окремо, не ведуть спільне господарство, побут та дозвілля. Дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач участі у вихованні дочки не приймає, її життям не цікавиться, востаннє зустрічався у грудні 2019 року. Станом на 01.03.2021 у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 71 830,33 грн., участі у додаткових витратах по утриманню дитини він також не бере. З підстав викладеного, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 14.12.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не наведено обставин, які б свідчили, що позбавлення відповідача батьківських прав буде сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, та не зазначено, яким чином позбавлення відповідача батьківських прав стимулюватиме його до виконання батьківських обов`язків.

При цьому судом враховано відновлення взаємовідносин дочки та батька, а тому відсутня необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої дії представник адвокат Пілігрім П.О., оскаржила рішення районного суду в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що упродовж 2019-2021 років відповідач нехтував своїми батьківськими обов`язками, що полягало в умисному ігноруванні ним базових потреб дитини в забезпеченні харчування, необхідним одягом, взуттям та лікуванням.

Наголошує, що відповідач, будучи працевлаштованою особою, матеріальної допомоги на утриманні дочки не надає, допустив заборгованість зі сплати аліментів, звинувативши в цьому саму позивачку.

Звертає увагу, що надані відповідачем квитанції не є доказами сплати аліментів, а період таких платежів обмежується 2019 роком.

Вважає оскаржуване судове рішення таким, що спонукатиме відповідача щодо продовження умисних дій з несплати аліментів. При цьому за весь час судового розгляду цієї справи ним лише декларувалися наміри виконувати обов`язки батька, які фактично ним не виконуються, у тому числі у 2020-2022 роках.

Зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що упродовж 2019-2020 років відповідач не цікавився дитиною, не телефонував їй та не відвідував. Інтерес батька до дитини виник у 2021 році, внаслідок звернення позивача в суд із цим позовом. Після цього він двічі, з квітня по серпень, приїжджав до доньки, проте спілкування між ними було поверхневим та швидкоплинним, і не може бути виправдано окремим проживанням дочки та батька, який має іншу родину.

Повідомляє, що позивачка не чинить перешкод у їх спілкуванні, проте відповідач упродовж багатьох років свідомо ухилявся від такого спілкування. При цьому в суді він визнав , що останнім часом приділяв мало уваги дитині.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою висновок Служби у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради Харківської області про можливу доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Судом також не враховано показання свідків, які підтвердили, що дитина з батьком спілкується досить рідко і лише через месенджер «вайбер», зустрічі скоротилися до 1-2 разів на рік, дитина перебуває виключно на утриманні матері, про батька не згадує та вважає його стороннім.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017, вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07.02.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником адвокатом Пілігрім П.О., на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 14.12.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 21.02.2022.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 23.09.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням сторін.

У суді апеляційної інстанції позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, наполягаючи на її задоволенні. Відповідач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ./а.с.9/

Згідно характеристики від 14.05.2021 №01-23/138, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 2-А класі Красноградського ліцею №3 Красноградської міської ради Харківської області. Мати ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню дитини, постійно цікавиться її успішністю, співпрацює з класним керівником, регулярно відвідує батьківські збори. Дівчинка має все необхідне для навчання. Створені всі умови для її гармонійного розвитку. Батько навчанням доньки не цікавиться, батьківські збори не відвідує./а.с.47/

За змістом довідки Красноградської міської ради від 23.02.2021 №977 ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.48/

ОСОБА_2 зареєстрований у с.Корбині Івани Богодухівського району Харківської області, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України./а.с.7/. У суді першої інстанції встановлено фактичне місце проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 .

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного Московським ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), наданого за період із серпня 2018 року по лютий 2021 року включно, заборгованість боржника ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01.08.2018 складала 38 290,33 грн., станом на 01.03.2021 71 830,33 грн./а.с.12/

Про сплату коштів відповідачем подано до суду копії чеків на банківський рахунок ОСОБА_1 про сплату коштів у розмірі: 16.10.2017 1 105,03 грн., 23.10.2017 1 909,55 грн., 03.05.2018 3 015,08 грн., 12.10.2018 2 010,05 грн., 23.10.2018 2 010,05 грн., 16.12.2018 2 512,56 грн., 17.02.2019 2 010,05 грн., 25.03.2019- 2 010,05 грн., 07.05.2019 2 010,05 грн., 23.08.2019 2 010,05 грн., 22.10.2019- 2 010,05 грн., 22.11.2019 2 010,05 грн./а.с.94-98/

02.06.2021 органом опіки та піклування виконавчого комітету Красноградської міської ради видано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У висновку зазначено, що під час окремого проживання ОСОБА_2 не намагався налагодити та підтримати нормальний зв`язок з дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати доньку всім необхідним для нормального розвитку та становлення, хоча мати ОСОБА_1 не заперечує проти спілкування батька з донькою. Батько не телефонує ні матері, ні дитині, аби поцікавитися здоров`ям доньки. Останній час ОСОБА_2 не здійснював заходів, які вказували б на його бажання підтримки подальших відносин з дитиною, не цікавився життям дитини, не брав участі у її вихованні, навчанні, утриманні. Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.03.2021 заборгованість складає 71830,00 грн. В додаткових витратах по утриманню дитини відповідач участі не приймає. Всі питання щодо виховання та утримання доньки вирішує мати дитини особисто, донька знаходиться на повному утриманні матері. Батько навчанням доньки не цікавиться, батьківські збори не відвідує. ОСОБА_2 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Красноградської міської ради пояснив свою відсутність у житті дитини протягом півтора року тим, що він хворів та не мав можливості спілкування з дитиною.

Зазначені факти орган опіки та піклування розцінив як свідоме ухилення від виховання малолітньої дитини батьком ОСОБА_2 , що підтверджує відсутність серйозного ставлення до виконання батьківських обов`язків та відповідно до ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки ОСОБА_2 не намагається приймати участь у вихованні дитини, піклуванні про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, крім того, не приймає участі у створенні належних умов для проживання та розвитку її природних здібностей, внаслідок чого страждають інтереси дитини./а.с.73-74/

У суді першої інстанції допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що є сусідкою позивачки, підтримує з нею дружні відносини. Після 2013 року відповідача не бачила. Разом із тим, приблизно у 2017-2018 році влітку батько водив дитину в парк та в дельфінарій, вони гуляли втрьох, разом з позивачкою. 18.09.2021 приїздив привітати дитину з Днем народження та запропонував відвезти доньку в зоопарк у м.Харків, однак, дочка не захотіла, а мати не дозволила. В основному вони спілкуються у месенджері «Вайбер», по телефону - рідко, спілкування активізувалося після того, як позивачка звернулась в суд із цим позовом.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що працює разом із позивачкою в одному відділенні поштового зв`язку, підтримує з нею дружні відносини. Свідок жодного разу відповідача не бачила. Їй відомо, що він приїжджав до дочки приблизно 4-5 разів на рік, згодом спілкування скоротилося до 1-2 разів на рік, більше року він не бачив дитину. Аліменти сплачував на картку позивачки, не постійною сумою, останній раз аліменти надходили позивачці більше року назад. Дитина перебуває на повному утриманні позивачки, батько нічим не допомагає матеріально. Вказала, що спілкування відповідача з донькою активізувалося після того, як почався судовий процес, зокрема, в поточному році збирався з дитиною в зоопарк, однак, мати дитину не відпустила.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є хрещеною матір`ю старшої дитини позивачки, відповідача ніколи не бачила. Свідку відомо, що відповідач нерегулярно сплачує аліменти на утримання дитини, матеріально нічим не допомагає, не бажає спілкуватися з донькою, дитина про нього не згадує та вважає його стороннім. Разом з тим, повідомила, що за останній рік відповідач з дитиною бачилися двічі, наразі вони переписуються.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено наявність обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з донькою та брати участь в її вихованні. Натомість судом установлено, що між сторонами існує конфлікт, який негативно вплинув на взаємовідносини відповідача з дочкою, яка залишилася проживати з матір`ю. Наразі взаємовідносини між ними відновлюються. При цьому та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, суд визнав такими, що не свідчать про те, що відповідач умисно нехтує батьківськими обов`язками. Тоді як несплата ним аліментів та наявність заборгованості є підставою для вжиття заходів примусу до боржника, а не підставою для позбавлення його батьківських прав, як і небажання дитини спілкуватися з батьком, оскільки ці обставини зумовлені не його волею.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Батько проти позбавлення батьківських прав заперечує, про що вказував у запереченні на позов, має намір на відновлення відносин з дочкою, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суд першої інстанції правильно не погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та має рекомендаційний характер.

Посилання позивачки на те, що дочка сторін тривалий час не бачиться із відповідачем не є підставою для його позбавлення батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом наявної заборгованості за аліментами суд не бере до уваги, оскільки наявність такої заборгованості не є підставою для позбавлення особи батьківських прав.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені статтею 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлених обставин справи та зводяться до загального цитування норм права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником адвокатом Пілігрім Петром Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.03.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Л.М. Хіль