Житомирський апеляційний суд
Справа №289/865/21 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Галацевич О.М., Радченко С.В.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №289/865/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Кириленка О.О. в м. Радомишлі,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Радомишльського відділення поліції Коростишівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі Радомишльського ВП), Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - ГУ НП в Житомирській області) про відшкодування моральної шкоди. Позов мотивований тим, що працівники Радомишльського ВП звинувачували позивача в тому, що 29 травня 2020 о 02-40 годині в м. Радомишль по вул. Карпенка ОСОБА_1 керував транспортним засобом CHRYSLER Stratus з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду в установленому законодавством порядку відмовився. За даним фактом складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Однак, згідно постанови Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2020 року у справі № 289/843/20 суд дійшов висновку про закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. Позивач зазначає, що поліцією свідомо підроблялися результати перевірки, за короткий проміжок часу позивач та його родина зазнали психологічного тиску, протиправні дії відповідачів призвели до витрат часу позивача для захисту свого порушеного права, що завдало моральних і психічних страждань. Позивач просив стягнути з ГУ НП в Житомирській області на свою користь в рахунок компенсації моральної шкоди 1 000 000 грн; стягнути з ГУ НП в Житомирській області витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 50 000,00 грн на користь представника позивача адвоката Бойка В. В., а також стягнути з відповідача судовий збір.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2021року та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Радомишльського відділення поліції Коростишівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди закрито. Справу № 289/865/21 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 30000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн., а всього 38000,00 грн. У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено. Судовий збір по справі компенсовано за рахунок держави.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Житомирській області просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскільки підставою для відшкодування моральної шкоди є встановлена рішенням суду першої інстанції протиправність протоколу про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП, винесеної працівниками Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області, за якою не було накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відтак спеціальні норми, передбачені ч.1 ст.1175 ЦК України, застосуванню не підлягають. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за ст.1173,1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі. Судом не було враховано, що скасування протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП слугувало відсутністю доказів того, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції з ознаками сп`яніння, при цьому не враховано, що саме стан позивача призвів до скоєння ДТП. Тому, лише з підстав відсутності відео не могло бути, слугувати підставою начебто втручання поліції в приватне життя позивача та його родини, вчинення психологічного тиску та протиправних дій відповідача, що призвели до витрат часу позивача для захисту свого порушеного права і завдало моральних, психічних страждань. Сам факт скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для її відшкодування. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то судом першої інстанції залишено поза увагою, що будь-яких доказів, які б підтверджували час, витрачений на виконання відповідних робіт і послуг чи понесення додаткових витрат позивачем у зв`язку із розглядом справи не подано.. Крім того, відсутній акт приймання-передачі наданих юридичних послуг з детальним описом робіт. А тому, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні таких вимог.

27 лютого 2023 року ОСОБА_1 надіслав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити Головному управлінню Національної поліції в Житомирській області у вимогах апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. Зазначає, що незаконне складання адміністративних протоколів є притягненням до відповідальності, а отже і підставою для стягнення моральної шкоди, що узгоджується із практикою Верховного Суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що о 29 травня 2020 року о 03-30 годині начальником сектору реагування відділення поліції №4 Радомишльського ВП Таценком В. В. складений протокол серії ОБ № 123645 за статтею 124 КУпАП та в цей же день і час поліцейським сектору реагування відділення поліції № 2 Радомишльського ВП Василишиним В. В. складений протокол серії ОБ № 123588 за частиною першою статті 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , вилучено посвідчення водія.

Постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 та статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Вказана постанова не була оскаржена у визначений чинним законодавством строк та набрала законної сили.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зазначено, що:

«[…] здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, не урахували, що дії працівників УПП м. Харкова щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність у діях працівників УПП м. Харкова при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП винних дій, є помилковими».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20 провадження № 61-922св21 зазначено, що:

«у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)» (див. постанову Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21).

У справі про адміністративне правопорушення №289/843/20, постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2020 року, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою ст. 130 та ст. 124 КУпАП у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. У мотивувальній частині вищевказаної постанови суду першої інстанції прописано, що матеріали справи не містять даних, які б об`єктивно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, перелічених в диспозиції частини першої статті 130 КУпАП. За даних обставин, суд дійшов висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вищевказане судове рішення набрало законної сили, а тому має преюдиційне значення для розгляду цієї справи про цивільно-правову відповідальність.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії працівників Радомишльського відділення поліції Коростишівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до положень ст.ст.2, 4, 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди.

Питання полягає лише у тому, який розмір є достатнім для відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є доволі складним процесом. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір має суто умовний вираз.

Разом із тим, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частина перша ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з подальшими змінами) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням інших обставин справи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Також присуджені у відшкодування моральної шкоди суми мають бути адекватними настільки, наскільки це потрібно та не бути інструментом безпідставного збагачення.

Колегія суддів приймає до уваги конкретні обставини притягнення позивача працівниками поліції до адміністративної відповідальності, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок дій працівників поліції, а саме: негативні почуття через безпідставність звинувачень, час та зусилля, необхідні для доведеності своєї чесності і порядності, налагодження нормального життєвого ритму, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає, що 5 000 грн. буде достатнім для відшкодування моральних страждань.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.

Ст. ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі п. 2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Згідно з ст. 1173 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.1174 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

За змістом норм глав 19-21 КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності розпочинається зі стадії складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення.

Факт закриття провадження у адміністративній справі за закінченням строку накладення адміністративного стягнення не спростовує того, що діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, оскільки в мотивувальній частині постанови Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2020 року зазначено про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18).

Що стосується витрат на правничу допомогу адвоката, то колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги частина третя статті 137 ЦПК України.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.11.2021 у справі № 346/5196/19 зроблено висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Надання адвокатом Бойко В.В. адвокатських послуг при розгляді справи в суді першої інстанції підтверджується, зокрема, ордером на надання правничої (правової) допомоги серії КВ №444648 від 17 травня 2021 року, договором про надання правничої допомоги від 17 травня 2021 року, детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних для надання професійної правничої допомоги на суму 50 000 грн.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., що відповідає складності справи та ціни позову.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності акту приймання передачі наданих юридичних послуг з ( детальним описом робіт ( наданих послуг)), колегія суддів відхиляє, оскільки вид наданих юридичних послуг адвокатом Бойко В.В. та їх вартість підтверджується кошторисом витрат, за підписом адвоката.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наявність підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутої з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 30000 грн до 5000 грн.

Позивач при поданні позову до суду у відповідності доп.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору. За подання апеляційної скарги ГУНП в Житомирській області сплатило судовий збір в розмірі 1362,00 грн.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, ГУНП в Житомирській області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відшкодовується компенсація в розмірі 1135,90 грн понесених судових витрат за подання апеляційної скарги до суду.

03 березня 2023 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката. Просить стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 50 000 грн., які підтверджує кошторисом витрат ( у суді апеляційної інстанції).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, заперечення на правову позицію ГУНП в Житомирській області, додаткові письмові пояснення. Всі три процесуальні документи за своїм змістом є тотожними.

Участі в суді апеляційної інстанції позивач та його представник не приймали, що свідчить їх заява про розгляд справи у їхній відсутності.

Визначаючи розмір відшкодування судових витрат, колегія суддів вважає, що заявлені представником позивача витрати є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг). Крім того, правова позиція сторін у справі не змінювалась в судах першої та апеляційної інстанції, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, документи, якими позивач обґрунтовував свої заперечення проти апеляційної скарги. Також судом враховується загальновідома обставина про відсутність бюджетних коштів для фінансування державних установ та органів місцевого самоврядування на ці цілі у теперішній час для держави України.

За таких обставин з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 2 000 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 362, 367, 368, 374, 376, 377, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2022 року змінити.

Зменшити розмір стягнутої з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 30000 грн до 5000 грн. У решті рішення залишити без змін.

Компенсувати Головному управлінню Національної поліції в Житомирській області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1135,90 грн судових витрат за подання апеляційної скарги до суду.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 2 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повний текст судового рішення складено 08 березня 2023 року.

Головуючий

Судді