Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.03.2023 Справа №607/18385/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого суді В.М. Братасюка

за участю секретаря М.О.Мокрій

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся із позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення коштів в розмірі 3000 доларів США. На обґрунтування позову посилається на те, що 28.01.2022 року ОСОБА_2 було одержано від нього ОСОБА_1 завдаток в розмірі 1500 доларів США за пригон автомобіля марки Нісан-Кашкай + 2 2010-2013 р.р. випуску та допомогу в оформленні документів на вказаний автомобіль (розмитнення транспортного засобу та постановка авто на облік в МРЕО), що підтверджується розпискою від 28.01.2022 року. Свої зобов`язання він мав виконати до 20.02.2022 року, проте виконані вони так і не були, кошти також повернуті не були, а тому просить стягнути з ОСОБА_2 3000 доларів США у відповідності до ст.571 ч.1 ЦК України.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, подано клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно був повідомлений про час і місце судового розгляду, відзиву на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив, а, відтак, за зазначених обставин, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини:

28.01.2022 року ОСОБА_2 було одержано від ОСОБА_1 завдаток в розмірі 1500 доларів США за пригон автомобіля марки Нісан-Кашкай + 2 2010-2013 р.р. випуску та допомогу в оформленні документів на вказаний автомобіль (розмитнення транспортного засобу та постановка авто на облік в МРЕО), що підтверджується розпискою від 28.01.2022 року.

Згідно вказаної розписки ОСОБА_2 зобов`язувався виконати свої зобов`язання до 20.02.2022 року. У разі виникнення непередбачуваних обставин ОСОБА_2 зобов`язувався повернути завдаток в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Аналіз змісту ст. 509 ЦК України та ст. 11 ЦК України вказує на те, що зобов`язання можуть виникати на підставі договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До 20.02.2022 року ОСОБА_2 не зміг виконати свої зобов`язання, обов`язку щодо повернення грошових коштів у зазначений строк також не виконано.

Частина 1 ст.546 ЦКУ передбачає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з ст.570 ЦКУ, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ст.610 ЦКУ встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1, ч.3 ст.571 якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Частиною третьою вказаної статті передбачає, що у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Отже, ОСОБА_2 було порушено зобов`язання щодо пригону автомобіля та допомоги в оформленні документів на автомобіль, виконання якого було забезпечено завдатком в розмірі 1500 доларів США, внесеним ОСОБА_1 .

З огляду на вказане, ОСОБА_2 у відповідності до ч.1 ст.571 ЦКУ зобов`язаний повернути ОСОБА_1 завдаток в розмірі 1500 доларів США та додатково сплатити суму у розмірі завдатку 1500 доларів США.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц зробила правовий висновок про те, що іноземна валюта у спірних правовідносинах між сторонами договору позики може бути не тільки валютою боргу, а й валютою платежу без визначення в рішення суду грошового еквіваленту в гривні України.

А конкретніше: «…Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті..»

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Станом на дату розгляду справи сторонами не подано, а судом не здобуто доказів виконання зобов`язання чи повернення коштів.

За даних обставин суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань, права позивача були порушені, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення.

Крім того, в силу вимог ст.141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 273, 280, 281, 282, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 3000 доларів США, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1097,06 грн.

Заочне рішенняможе бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня з дня складання повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяВ. М. Братасюк