Справа № 946/8138/22
Провадження № 2/946/1452/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,
за участю: секретаря судового засідання Аубекерової Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, про визнання договору дійсним та визнання права власності на спадкове майно, -
23.11.2022 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати дійсним договір № 5159 купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 11.01.2000 року представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі; визнати дійсним договір № 5340 купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений 06.04.2000 року представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі; визнати за нимв порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , за життя заповіту не залишила. Позивач являється спадкоємцем за законом першої черги, спадщину прийняв шляхом спільного проживання на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України. Однак письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Гончарової О.С. №234/02-14 від 20.06.2018 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки договір купівлі-продажу спадкового житлового будинку був посвідчений на товарній біржі.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності представника відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В судовому засіданні встановлено, що 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 на підставі договору №5159 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 11.01.2000 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі.
Крім того встановлено, що 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 на підставі договору №5340 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 06.04.2000 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі.
Укладені між сторонами договори зареєстровано представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі 11.01.2000 року за №5159, та 06.04.2000 року за №5340. Всі істотні умови договорів до їх реєстрації на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений позивачем, про що свідчить п.п.5 договору. Протягом всього часу з моменту укладення договору сторона відкрито володіє та користується придбаним житлом, однак на підставі укладеного договору позбавлена можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року.
Згідно до вимог статті 47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.4, 1.7, 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року № 121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1.д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис.
Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею».
Згідно ст.ст. 328, 334, 655, 657 ЦК України, діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.
Таким чином, оскільки при укладенні договору всі вимоги передбачені ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст.657 ЦК України чинного законодавства, що позбавляє можливості проводити його відчуження, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір купівлі-продажу дійсним.
Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 29.05.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №71355597 від 03.02.2023 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Гончаровою О.С., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.
Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_3 являються:
- чоловік ОСОБА_5 , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 22.10.1986 року Палацом одружень м. Орджонікідзе Сев-Ос АССР;
- син ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 16.12.1980 року Радянським районним бюро ЗАГС м. Орджонікідзе СО АССР.
Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає.
Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем, що підтверджено будинковою книгою на житловий будинок АДРЕСА_1 , тобто вважаються такими, які прийняли спадщину.
Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 06.02.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , яку він прийняв після смерті дружини ОСОБА_3 , але не оформив своїх спадкових прав.
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №71568783 від 22.02.2023 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутня.
Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_5 являється син ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 16.12.1980 року Радянським районним бюро ЗАГС м. Орджонікідзе СО АССР.
Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає.
Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, що підтверджено будинковою книгою на житловий будинок АДРЕСА_1 , тобто вважається таким, який прийняв спадщину.
Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Гончарової О.С. №234/02-14 від 20.06.2018 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки договір купівлі-продажу спадкового житлового будинку був посвідчений на товарній біржі.
Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 47, 71, 80, 224 ЦК УРСР (1963 року), ст. ст. 16, 316, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд, -
Визнати дійсним договір № 5159 купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 11.01.2000 року представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі.
Визнати дійсним договір № 5340 купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений 06.04.2000 року представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі.
Визнати за ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 20.03.2023 року.

Суддя: О.Я.Присакар