Справа № 352/1291/22
Провадження № 22-ц/4808/250/23
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Девляшевський В.А.,

секретар Шандалович В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про розірвання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договорів купівлі-продажу. Обґрунтувала його тим, що вона є спадкоємицею ОСОБА_4 , яка 14 квітня 2017 року уклала з відповідачем договори купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 .

Всупереч умов договору і положенням закону відповідач не передав продавцю гроші за придбане нерухоме майно, що свідчить про намір відповідача заволодіти майном позивача шляхом шахрайства.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що судом порушені норми процесуального права: суд не оцінював надані позивачем доказі, рішення виніс поверхнево, не приділив жодної уваги обставинам справи, не встановив їх повно. Доводи апеляційної скарги щодо обставин справи є аналогічними позовним вимогам.

Крім того, позивач вказує, що договори купівлі-продажу, які вона просила розірвати в суді, є удаваними правочинами, про що свідчить той факт, що продавець проживала в будинку на час його продажу, не мала іншого житла, не мала наміру виселятися.

Відзив на апеляційну скаргу не наданий.

Відповідач, третя особа до суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дяківа Д.І., який заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити рішення суду без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені у постановах Верховного Суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 квітня 2017 року між представником продавця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 .

В п.4 вказаного договору зазначено, що купівля-продаж зазначеного житлового будинку здійснюється за 382527 грн, що сплачені покупцем представнику продавця до моменту підписання даного договору, підписання даного договору буде свідчити про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню сторін щодо отримання представником продавця грошових коштів за проданий житловий будинок і відсутність матеріальних претензій до покупця (а.с. 10-13).

14 квітня 2017 року між представником продавця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:032:0174.

В п. 4 вказаного договору зазначено, що купівля-продаж зазначеної земельної ділянки здійснюється за 97342 грн, що покупець сплатив представнику продавця до моменту підписання даного договору, підписання даного договору буде свідчити про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню сторін щодо отримання представником продавця грошових коштів за продану земельну ділянку і відсутність матеріальних претензій до покупця (а.с. 14-17).

Договори купівлі-продажу нерухомого майна посвідчені приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлісяком Т.Ю.

Відповідно до довідки №113/02-14 від 10 серпня 2020 року ОСОБА_1 є спадкоємицею на майно померлої ОСОБА_4 (а.с. 19).

Звертаючись до суду, позивач ОСОБА_1 вказувала на те, що не отримала гроші за продану нерухомість.

Суд прийшов до висновку, що підписавши оскаржувані нею договори, позивач підтвердила факт отримання нею від відповідача ОСОБА_2 грошових коштів за нерухоме майно. В апеляційній скарзі позивач вказує, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що суд не повно встановив обставини, що мають значення для вирішення спору, не прийняв до уваги її обґрунтування підстав розірвання оспорених договорів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно з правилами ч.1 ст.81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд керувався наступними нормами права.

Згідно із ч. 1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.1ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

При вирішенні справи суд виходив з того, що позивач підписала договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, будучі ознайомленою з умовами договору, в якому прямо зазначено про отримання покупцем грошей до підписання договорів, про що саме і свідчить факт підпису покупця договору в такий редакції.

Судом встановлено, що сторонами в договорах купівлі-продажу визначено ціну нерухомо мого майна, яке є предметом договору та прямо і однозначно, без будь-яких додаткових умов, зазначено, що кошти за нерухоме майно сплачені покупцем представнику продавцю до підписання цих договорів. Дані договори підписані обома сторонами договору, чим стверджено, що позивач отримала від відповідача кошти за майно і за відповідачем здійснено державну реєстрацію права власності на майно.

Іншого позивач в суді першої інстанції не довела.

Судом на твердження позивача про те, що нотаріус всупереч фактичним обставинам, незважаючи на її пояснення про несплату їй грошей при укладенні договорів, вказано в рішення, що Закон України "Про нотаріат" та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який регулює роботу нотаріусів України, не містять положень, які зобов`язували б нотаріусів при посвідченні договорів купівлі-продажу нерухомого майна та підтвердження сторонами договору факту здійснення між ними розрахунків за договором, витребовувати у сторін договору підтверджуючі фінансові документи про здійснення між ними розрахунків (в готівковій чи безготівковій формі).

Так, порядок посвідчення нотаріусами договорів купівлі-продажу нерухомості регламентований Законом України «Про нотаріат» та Порядком № 296 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (розділ ІІ). Відповідно до статті 34 вищевказаного Закону в редакції на час укладення оспорених договорів, нотаріуси посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо); при посвідченні договору купівлі-продажу нерухомого майна нотаріус обов`язково встановлює особи сторін по договору, перевіряє їх дієздатність та правоздатність, з`ясовує дійсність намірів сторін договору; перевіряє законність наданих для посвідчення договору купівлі-продажу документів; перевіряє відсутність податкових застав, арештів, заборон та будь-яких інших обтяжень щодо сторін та відчужуваного нерухомого майна. (глава 5 Закону)

Договір купівлі-продажу є підставою для проведення розрахунків між сторонами. Згідно з частиною третьою статті 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Діючим законодавством на нотаріусів не покладено обов`язку щодо здійснення ними перевірки дотримання сторонами договорів купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, обмежень розрахунків готівкою в межах граничної суми.

Водночас, відповідно до статті 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Такі положення закону вказують на те, що після нотаріального посвідчення договору функція нотаріуса щодо вчинення нотаріальної дії є виконаною. Позивач при зверненні до суду вказувала на невиконання покупцем обов`язку за договорами купівлі-продажу, але не посилалася на те, що не розуміла природу правочину.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що відповідач шляхом обману змусив підписати її 14.04.2017 року договори відчуження нерухомості - обіцяв заплатити гроші, яких вона дуже потребувала, після підписання нею даних договорів, об`єктивно нічим не підтверджені.

Відсутність письмових документів про отримання позивачем грошей у безготівковій формі також не має слугувати підтвердженням несплати їй коштів за договором за умови наявності її підпису в нотаріально посвідчених договорах купівлі-продажу.

Також судом першої інстанції надано оцінку доводам позивача про те, що договори купівлі-продажу є удаваними, оскільки позивач та її родина не виселялися з відчуженого будинку, тому підлягають розірванню. Позиція суду про те, що такі вимоги потребують окремого іншого способу захисту є правильною, відповідає вимогам закону і характеру позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 тому з цих підстав також не можуть бути задоволені.

Колегія суддів, перевіривши справу, вважає, що висновок суду про відмову в позові за недоведеністю вимог про розірвання договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки з наведених позивачем підстав є правильним.

Зі справи вбачається, що суд належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, і зробив висновок, який повністю відповідає обставинам справи. В апеляційній скарзі позивач не спростувала висновок суду, а по суті виразила незгоду із рішенням без будь-якого правового обґрунтування.

Надані позивачем апеляційному суду письмові докази не спростовують висновків суду: з урахуванням характеру позовних вимог не має значення інформація про оціночну вартість об`єктів нерухомості, а копії документів, адресованих правоохоронним органам за зверненням ОСОБА_2 стосовно виселення ОСОБА_1 , свідчать про спори і обставини, що виникли після укладення оспорених договорів.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позовних вимог, які суд перевіряв в суді під час розгляду справи, дав їм мотивовану оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.374, 367, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає касаційному оскарженню протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 березня 2023 року.

Судді Є.Є.Мальцева

В.М. Барков

В.А. Девляшевський