Номер провадження: 22-ц/813/4658/23
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі суддів :

головуючої Орловської Н.В.,

суддів Приходько Л.А.,

Пузанової Л.В.

секретар Зєйналова А.Ф.к.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2022 р. у справі за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Нижник Гліб Ігорович, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України, що покладені на нього ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.11.22 року, заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимировича, ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2022р. адвокат Нижнік Г.І., діючи від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України, застосованого ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року, заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимировича, ОСОБА_2 .

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що наведеним судовим рішенням встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчими листами № 752/1500/21 та № 752/1500/21, виданими 15.11.2021 Голосіївським районним судом м. Київ про стягнення на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 3 703 374,63 грн. та судового збору в розмірі 28375,00 грн відповідно із підстав ухиляння його, як боржника, від виконання боргових зобов`язань в ході виконавчого провадження.

Проте, невиконання вказаних зобов`язань зумовлено касаційним оскарженням постанови Київського апеляційного суду від 22.09.2021р. до Верховного Суду, яким остаточне рішення у наведеній справі постановлено 22.09.2022р. Після отримання 12.10.2022р. постанови касаційного суду заявник вчиняв дії, спрямовані на часткове виконання у добровільному порядку покладеного зобов`язання.

Крім того, вважає встановлені обмеження неспівмірними із несплатою боргу, оскільки обмеження не переслідують легітимну мету повернення боргу, а створюють для боржника перешкоди у здійсненні лікування поза межами України у відповідності до медичного висновку від 12.07.2022р.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2022 року заява ОСОБА_1 задоволена.

В апеляційні скарзі приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович просить ухвалу суду скасувати і постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України із тих підстав, що справа розглянута без участі приватного виконавця, тоді як його участь є обов`язковою. Крім того, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд не врахував, що постанову про відкриття виконавчого провадження боржник отримав 8.12.2021р. Вимоги виконавця про надання декларації про доходи та майно не виконав без поважних причин. На банківських рахунках боржника відсутні кошти, достатні для виконання судового рішення. Належні боржнику транспортні засоби оголошені в розшук, а належна йому 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , перебуває в іпотеці, що унеможливлює виконання зобов`язання за рахунок майна, виявленого в ході примусового виконання.

Касаційне оскарження боржником рішення суду про стягнення боргу, яке набуло чинності, не зупиняє його виконання.

Вважає, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України має спонукати боржника до виконання рішення суду про стягнення боргу, тоді як факт ухиляння від виконання зобов`язань підтверджується невиконанням боржником законних вимог виконавця та зобов`язань, покладених на боржника відповідно до закону.

У відзиві адвокат Нижнік Гліб Ігорович, який діє від імені ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги заперечує, просить її відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, скільки вимога про подання декларації виконана боржником. Крім того, у ході примусового виконання частково виконані боргові зобов`язання шляхом списання коштів із банківського рахунку та добровільних платежів боржника із 14.11.2022р.

Необхідність виїзду за межі України обумовлена не ухилянням від виконання зобов`язання, а необхідністю лікування, зумовленого станом здоров`я.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги апеляційним судом встановлено такі обставини.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України,

за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду

в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється

від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням

або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод (далі Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється

від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

За визначенням ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 1404-УШ від 02.06.2016р., невиконанням законних вимог виконавця та порушення вимог цього Закону є несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Верховний суд у постанові № 331/8536/17 від 28.10.2020 року виклав правову позицію, яка полягає у наступному: тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку

із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи

є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи

статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Судом встановлено і вбачається із матеріалів справи, що постановою від 29.11.2021р. приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова О.В. відкрито зведене виконавче провадження № 67696322, у якому із боржника ОСОБА_1 підлягають стягненню за виконавчим документом, виданим Голосіївським районним судом від 15.11.20231р., на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 3 703374,63 грн та судовий збір 28 375 грн.

Постанову про відкриття виконавчого провадження боржник отримав 8.12.2021р.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.11.2022р. відносно боржника ОСОБА_1 застосовано тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України.

За змістом вказаного судового рішення вбачається, що в ході примусового виконання ОСОБА_1 без поважних причин на вимогу виконавця не здійснює дій, спрямованих на виконання вимоги Закону щодо надання декларації про майновий стан та без поважних причин не з`являється за викликом приватного виконавця.

Наведене судове рішення боржник не оскаржував.

Відповідно до частини п`ятої статті 441 ЦПК України, у редакції Закону України № 2475 від 03 липня 2018 року, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України

за вмотивованою заявою боржника.

Звертаючись до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України заявник посилається на ту обставину, що затримка виконання вимог приватного виконавця відбулась через тривалість касаційного перегляду постанови Київського апеляційного суду від 22.09.2021р. Верховним Судом, за результатом якого винесена постанові від 22.09.2022р., що отримана ним 12.10.2022р.

Із часу отримання остаточного судового рішення здійснені заходи щодо часткового його виконання шляхом сплати у добровільному порядку частини боргового зобов`язання.

Також судом встановлено, що за станом здоров`я заявник потребує лікування у спеціалізованому медичному закладі у тому числі за межами України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що боржником виконані вимоги приватного виконавця щодо подання декларації про майновий стан, боржник виконав вимогу щодо явки до приватного виконавця. На погашення боргу списані кошти із банківського рахунку боржника та здійснені ним внески на часткове виконання рішення суду.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що тимчасове обмеження заявника у виїзді за межі України обумовлена потребою у медичній допомозі, тоді як фактичне виконання боржником вимог виконавця щодо подання майнової декларації та часткове виконання боргового зобов`язання вказують на відсутність навмисного ухиляння від виконання законних вимог у виконавчому провадженні та наміру боржника виїхати за кордон з метою невиконання рішення суду.

Отже, залишення тимчасового обмеження, застосованого ухвалою суду від 01.11.2022р., є непропорційним втручанням у право на свободу пересування, що є достатньою підставою для скасування зазначеного обмеження.

Не спростовують таких висновків суду посилання в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального законодавства щодо неналежного повідомлення приватного виконавця про розгляд справи судом першої інстанції, оскільки це не призвело до неправильного її вирішення. ( ч.2 ст. 376 ЦПК України).

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постановлене судом рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367,374,375,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2022 р. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 17 березня 2023 року.

Головуюча: ______________ Н.В.Орловська

Судді: ______________ Л.А.Приходько

______________ Л.В.Пузанова