ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3592/23 Справа № 208/4905/22 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т.П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Пищиди М.М.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Камет-Сталь» про визнання розпорядження №1310 від 22 червня 2022 року начальника відділу технічного контролю управління якості продукції приватного акціонерного товариства «Камет-Сталь» незаконним та скасування його, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Камет-Сталь» (далі - ПрАТ «Камет-Сталь») про визнання розпорядження №1310 від 22 червня 2022 року начальника відділу технічного контролю управління якості продукції ПрАт «Камет-Сталь» незаконним та скасування його, мотивуючи його тим, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем та займає посаду інженера дільниці вхідного контролю якості продукції відділу технічного контролю управління якості продукції ПрАТ «Камет-Сталь», починаючи з 01 вересня 2021 року.

Зазначав, що 04 квітня 2022 року по підприємству ПрАТ «Камет-Сталь» було видано наказ №337 «Про організацію роботи адміністративно-управлінського персоналу в період дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого з дня виходу даного наказу на термін дії воєнного стану в України керівникам адміністративно-управлінських підрозділів підприємства (управління, відділи, служби та інші), в разі зупинення роботи структурного підрозділу, викликаного відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання його роботи, викликаних невідворотною силою або іншими обставинами, забезпечити фіксацію простою та організацію переведення адміністративно-управлінського персоналу управлінь, відділів, служб та інших структурних підрозділів на простій, згідно з розродженням по структурному підрозділу із зазначенням дати початку та закінчення простою, причин його виникнення та обґрунтування необхідності переведення на простій за денним графіком роботи з відсутністю на роботі з оплатою в розмірі 2/3 окладу в порядку п.2.3 колективного договору підприємства, та дані розпорядження структурних підрозділів підприємства, згідно п.1.1. вищезазначеного наказу, надати на затвердження директору з персоналу та соціальних питань ПрАТ «Камет-Сталь».

Вказував, що 22 червня 2022 року, керуючись наказом по підприємству №337 від 04 квітня 2022 року «Про організацію роботи адміністративно-управлінського персоналу в період дії воєнного стану в Україні», начальником відділу технічного контролю управління якості продукції ПрАТ «Камет-Сталь» ОСОБА_2 видано розпорядження по структурному підрозділу ВТК УЯП №1310, згідно з яким, у зв`язку із введенням воєнного стану та бойовими діями на території України та зниження фінансової та господарської активності підприємства, тимчасовим зупиненням діяльності дільниці вхідного контролю якості продукції ВТК, і його інженера дільниці вхідного контролю якості продукції ВТК УЯП, було переведено на простій з тимчасовим звільненням від виконання його трудових (посадових) обов`язків, з оплатою 2/3 розміру окладу.

Посилаючись на те, що розпорядження начальника відділу технічного контролю управління якості продукції ПрАТ «Камет-Сталь» №1310 від 22 червня 2022 року «Про простій» ОСОБА_2 є протиправним, незаконним та таким що не відповідає наказу по підприємству №337 від 04 квітня 2022 року «Про організацію роботи адміністративно-управлінського персоналу в період дії воєнного стану в Україні», просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати розпорядження начальника відділу технічного контролю управління якості продукції ПрАТ «Камет-Сталь» №1310 від 22 червня 2022 року «Про простій», виданого на підставі наказу по підприємству №337 від 04 квітня 2022 року «Про організацію роботи адміністративно-управлінського персоналу в період дії воєнного стану в Україні», щодо встановлення йому простою з 23 червня 2022 року з оплатою 2/3 встановленого посадового окладу; стягнути з ПрАТ «Камет-Сталь» на його користь різницю у заробітній платі за час безпідставного простою за період з 23 червня 2022 року до прийняття рішення по суті; стягнути моральні збитки 10 000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Наголошував на тому, що у спірному розпорядженні посилання на положення ст. 34 КзпП України відсутні. Спірне розпорядження всупереч закону та наказу від 04 квітня 2022 року №337 не містить дати закінчення простою. Акт про фіксацію простою не містить дати його складання. Більш того він являється членом профсіплки та оспорюване ним розпорядження не могло прийматися без дозволу профспілки. Роботодавець дискримінує його.

Відповідач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з п.2 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що даний спір виник з трудових правовідносин, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення та виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 прийнятий на посаду інженера дільниці вхідного контролю якості продукції (таб. №23007484) відділу технічного контролю управління якості продукції ПрАТ «Камет-Сталь», з 01 вересня 2021 року, на підставі наказу № 1071 від 31 серпня 2021 року.

04 квітня 2022 року наказом по підприємству ПрАТ «Камет-Сталь» за №337 «Про організацію роботи адміністративно-управлінського персоналу в період дії воєнного стану в Україні», виданого генеральним директором товариства ОСОБА_3 , надано розпорядження про те, що з дня виходу наказу на термін дії воєнного стану в Україні, керівникам адміністративно-управлінських підрозділів підприємства, в разі зупинення роботи структурного підрозділу, викликаного відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання його роботи, викликаних невідворотною силою або іншими обставинами, забезпечити фіксацію простою та організацію переведення адміністративно-управлінського персоналу на простій, згідно з розпорядженням по структурному підрозділу із зазначенням дати початку та дати закінчення простою, причин його виникнення та обґрунтуванням необхідності переведення на простій за денним графіком роботи з відсутністю на роботі з оплатою в розмірі 2/3 окладу в порядку п.2.3 колективного договору підприємства, що підтверджено копією наказу.

22 червня 2022 року, на підставі наказу від 04 квітня 2022 року за №337, начальником відділу технічного контролю управління якості продукції ПрАТ «Камет-Сталь» ОСОБА_2 , видано розпорядження по структурному підрозділу ВТК УЯП №1310, згідно з яким, «…1. Встановити початок простою працівнику ВТК УЯП на дільниці ВХІДНОГО КОНТРОЛЮ ЯКОСТІ ПРОДУКЦІЇ ВТК УЯП згідно з додатком №1 до розпорядження з « 24 » червня 2022 р. з відсутністю на робочому місці у зв`язку із тимчасовим звільненням від виконання своїх трудових (посадових) обов`язків на період простою. Оплату часу простою здійснювати, виходячи з двох третин окладу, встановленого працівникам. 2. Працівнику ВТК УЯП на дільниці ВХІДНОГО КОНТРОЛЮ ЯКОСТІ ПРОДУКЦІЇ ВТК УЯП, згідно з додатком №1 до розпорядження, знаходитись в період простою на зв`язку із керівництвом ВТК УЯП, згідно з наданими контактними даними (номер телефону, адреса і т.ін.), у встановленому порядку надавати інформацію про випадки тимчасової непрацездатності та інші, а також, на вимогу керівництва вийти на робоче місце, у відповідності до встановленого графіку роботи. 3.Т.в.о. начальника дільниці вхідного контролю якості продукції ВТК УЯП Тютюник Н.М, - забезпечити ознайомлення працівника ВТК УЯГІ на дільниці ВХІДНОГО КОНТРОЛЮ ЯКОСТІ ПРОДУКЦІЇ ВТК УЯП, згідно з додатком №1 до розпорядження, із даним розпорядженням під особистий підпис. Контроль за виконанням розпорядження залишаю за собою…», що підтверджено копією долученого до позову розпорядження №1310.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведена законність та обґрунтованість оскаржуваного розпорядження за №1310 від 22 червня 2022 року, яким оголошено продовження простою, та існування обставин, які виключали можливість однієї сторони трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто існувала неможливість роботодавця надати відповідну роботу. Щодо дискримінації, на яку наголошує позивач, то оскаржуване позивачем розпорядження охоплювала простій на визначеному структурному підрозділі ПрАТ «Камет-Сталь», а саме в частині діяльності дільниці вхідного контролю якості продукції ВТК УЯП, а не особисто відносно позивача, до якого були застосовані обмеження пов`язані із військовим станом та простою на товаристві. Як встановлено позивач ОСОБА_1 на час встановлення простою, пов`язаного із зниженням обсягів постачання на підприємство сировини, матеріалів та обладнання, контролю якості сировини, матеріалів та обладнання, забезпечення взаємовідносин між службами підприємства та незалежною організацією, перевіряння та акцент рахунків наданих незалежною організацією за інспекційні послуги по вхідному контролю якості продукції, що надходить на підприємство, на визначеній частині товариства, а саме на дільниці вхідного контролю якості продукції ВТК УЯП, здійснювалося саме позивачем ОСОБА_1 , що прямо пов`язано із застосуванням виданого Розпорядження із трудовими правовідносинами між товариством та працівником, з зазначених підстав. Жодних підстав для винесення оскаржуваного розпорядження, як то дискримінації саме ОСОБА_1 у сфері праці, з порушенням принципу рівності прав і можливостей, а саме з підстав залежно від раси позивача, його кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, тендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання, в ході судового розгляду не встановлено, та жодним належним, достатнім та допустимим доказом, з боку позивача не підтверджено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Крім того, підпунктом 2 пункту 4 вказаного Указу постановлено Кабінет Міністрів України невідкладно забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України. У подальшому законами України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався, він діє і дотепер.

Статтею 9 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що в умовах воєнного стану Президент України та Верховна Рада України діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Пунктом 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 3034,38,39,4144,53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Отже, вказаним Указом встановлено можливість обмеження конституційного права на працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

З метою упорядкування трудових відносин у період воєнного стану, збереження кадрового потенціалу та стимулювання економіки країни в умовах кризи було прийнято ряд законодавчих та нормативно-правових актів, зокрема: Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»; постанову Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року №221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану»; постанову Уряду від 12 квітня 2022 року №440 «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану»; постанову Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану».

Тобто, колегія суддів зазначає, що внаслідок суттєвої зміни низки суспільних процесів, державою вжито заходи щодо врегулювання питань забезпечення трудових прав осіб в умовах воєнного стану та постійної загрози життю, здоров`ю.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі статтею 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Поняття «простій» законодавчо зафіксовано у ст.34 КЗпП і визначено як призупинення роботи, що викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Тобто простій є винятковим випадком у процесі виробництва (діяльності підприємства), коли працівник з об`єктивної причини тимчасово не має можливості виконувати свої трудові функції.

Причини простою умовно можна поділити на три види:«винуватець» роботодавець. Це відбувається в разі адміністративного призупинення діяльності підприємства, перепрофілювання робіт, порушення підприємством договірних відносин з партнерами, економічної кризи, відсутності попиту на вироблені товари чи продукцію тощо; «винуватець» працівник. Наприклад, працівник умисно або ні порушив техніку безпеки, трудову дисципліну або технологічний процес, внаслідок чого пошкодив робоче обладнання, інструмент тощо; немає вини ні роботодавця, ні працівника, а простій запроваджується у зв`язку з аварією, стихійним лихом, погодою, техногенною або природною катастрофою, іншими не залежними від роботодавця та працівника обставинами.

Відповідно до частини третьої статті 84 КЗпП України у разі простою підприємства (установи, організації) з незалежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. За цих умов надання відпустки не ставиться у залежність від подання працівником заяви і термін перебування в ній не входить до часу оплачуваного простою, якщо це передбачено колективним договором.

В той же час, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені Кодексом законів про працю, є мінімальними державними гарантіями. Додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги може передбачати колективний договір.

Згідно з частинами першою та другою статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Аналіз статті 34 КЗпП України свідчить про те, що обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 січня 2019 року у справі №210/5853/16-ц (провадження №61-46703св18) та від 10 листопада 2021 року у справі №464/1320/20 (провадження №61-11379св21).

Частиною 2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

Війна та пов`язані з нею воєнні дії, запровадження воєнного стану є саме такими обставинами, що виникли незалежно ані від роботодавця, ані від працівника. Отже, наявність таких обставин надає роботодавцю право оголосити простій на підприємстві.

Разом із тим на законодавчому рівні не встановлено жодних вимог та умов, які б забороняли або обмежували роботодавців у питанні прийняття ними рішення про запровадження простою під час війни. Це вказує на те, що право вирішувати, чи оголошувати простій під час війни чи ні, має кожний роботодавець.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, апеляційний суд дійшов висновку про доведення відповідачем того, що робота на виробництві, зокрема у структурному підрозділі в якому працював позивач та робота яку виконував позивач, була тимчасово зупинена, та доводи приведені в апеляційні скарзі цих висновків не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що в спірному розпорядженні відсутні посилання на положення ст.34 КзпП України не можуть слугувати підставою для задоволення позову.

Простій може бути оголошено: для всього підприємства; для окремого структурного підрозділу; для окремих працівників. Усе залежить від того, наскільки може функціювати підприємство в цілому або працювати окремі його підрозділи чи окремі працівники. Також, крім простою, деяких працівників роботодавець може перевести на дистанційну чи надомну роботу, якщо це дозволяють їхні трудові функції. З врахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги позивача в частині того, що роботодавець встановивши простій відносно нього допустив акт дискримінації відхиляються.

Посилання апеляційної скарги в частині того, що він являється членом профспілки та оспорюване ним розпорядження не могло прийматися без дозволу профспілки відхиляються оскільки законодавчо не передбачено надання згоди профспілки на запровадження простою.

Той факт, що у розпорядження №1310 від 22 червня 2022 року відсутня дата завершення простою також не свідчить про незаконність вказаного розпорядження.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, №14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

У справі не встановлено, неправомірності дій відповідача тому підстави для стягнення моральної шкоди відсутні і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 10 травня 2023 року.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: Т.Р.Куценко

М.М.Пищида