Справа № 373/1854/22
Номер провадження 2/373/96/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Переяслав

Переяслав - Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Опанасюка І.О.

за участю:

секретаря судових засідань Бутович Я.О.

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 373/1854/22 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися з вказаним позовом до суду та враховуючи всі змінені та уточнені позовні вимоги просять визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6

право власності на 5/24 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м., веранда -а, крильце а1, сарай Б, гараж -В, вбиральня Г, огорожа -1, ворота -2, огорожа -3, колодязь -к у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №110 та витребувати її з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 ;

та право власності на 5/24 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , к.н. :01:024:0018 та витребувати її з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6

право власності на 5/24 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м., веранда -а, крильце а1, сарай Б, гараж -В, вбиральня Г, огорожа -1, ворота -2, огорожа -3, колодязь -к у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №110 та витребувати її з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 ,

та право власності на 5/24 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , к.н. :01:024:0018 та витребувати її з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі є доньками ОСОБА_6 . ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя останній склав заповіт, згідно якого заповів усе своє майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Позивачі звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом.

25 червня 2019 року державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу.

05 листопада 2019 року постановою нотаріуса позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті батька, оскільки нотаріусу не було надано документів. які підтверджують право власності померлого на нерухоме майно, а саме житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку.

Вважають, що оскільки з 01 березня 1989 року до дня смерті ОСОБА_6 був одружений з ОСОБА_7 , будинок будувався у шлюбі, він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

У своїй заяві про зміну (уточнення) предмету позову, як підставу для позовних вимог позивачі вказали, що ОСОБА_7 діяла умисно та недобросовісно, розуміючи, що є власником спірного домоволодіння в частці , з метою протиправного позбавлення права власності позивачів на спірне майно відчужила спірне майно на користь відповідача та ці правочини є нікчемними, такими, що укладені всупереч ст.203 ЦК України.

Разом з викладеним, оскільки будинок збудований на земельній ділянці подружжя, земельна ділянка також є об`єктом права спільної сумісної власності. Оскільки ОСОБА_7 продала земельну ділянку та будинок, об`єкти нерухомого майна були створені за спільний кошт подружжя та спірними трудовими зусиллями, вказані обставини дають правові підстави позивачам для судового захисту своїх майнових спадкових прав, у спосіб витребування майна з чужого незаконного володіння.

Представник відповідача ОСОБА_2 , у відзиві просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 будувався до укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Зазначає, що ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку було виділено на підставі рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради №148-6 від 21.10.1986 року. Земельна ділянка відведена в натурі 12.10.1987 року.

Будівництво житлового будинку розпочате в травні 1988 року. Будівництво житлового будинку здійснено за особисті кошти ОСОБА_7 . ОСОБА_2 вважає, що сторона позивача безпідставно стверджує про те, що спірний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Представник відповідача зазначає, що спірна земельна ділянка була також особистою власністю ОСОБА_7 , оскільки була отримана нею із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, а тому не є майном яке є спільною сумісною власністю подружжя. Звертає увагу на те, що сторона відповідача не заперечує тієї обставини, що земельна ділянка набута на підставі рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області №241-10-У від 23 березня 2007 року.

Так зміст рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради №148-6 від 21.10.1986 року та рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області №241-10-У від 23 березня 2007 року вказують на те, що ОСОБА_7 право власності на вказану земельну ділянку набула шляхом отримання цієї земельної ділянки із земель державної та комунальної власності. Вважає, що оскільки на момент смерті ОСОБА_6 не належало право власності на спірне майно, і воно не може бути об`єктом спадкування і відповідно позовні вимоги позивачів щодо цього майна є безпідставними.

ОСОБА_2 у відзиві на позов та в судовому виступі вказав, що станом на дату відчуження домоволодіння (20 липня 2021 року) правових підстав стверджувати, що укладеними договорами купівлі-продажу порушуються права позивачів, не було. Позивачі 05 листопада 2019 року отримали відмову у реєстрації права власності на частку спірного житлового будинку. Тим самим нотаріус підтвердив безпідставність вимог позивачів про право власності на частку у спірному будинку. Виходячи з викладеного, станом на 20 липня 2021 року коли відповідач набув у приватну власність спірне майно, будь-яких підстав стверджувати, що ОСОБА_7 діяла недобросовісно всупереч встановленим положенням чинного законодавства не було.

Справа слухалась в загальному порядку.

Судом було заслухане вступне слово учасників, були досліджені письмові докази (в тому числі і витребувані судом) та допитані заявлені сторонами свідки.

Стадія з`ясування обставин та перевірки їх доказами завершена.

14 березня 2023 року позивачем ОСОБА_4 , до початку судових дебатів, було подано до суду заяву про відмову від позову. В поданій заяві ОСОБА_4 вказує, що вона відмовляється від всіх позовних вимог до ОСОБА_5 . Претензій будь-якого характеру до нього не має і розуміє наслідки відмови від позову.

Аналогічну заяву подано 14.03.2023 позивачем ОСОБА_3 .

Представники сторін подали до суду заяви, у яких зазначили про обізнаність із клопотанням про відмову від позову з боку обох позивачів, просили їх задовольнити, а розгляд цих заяв провести без їх участі.

Дослідивши заяву про відмову від позову та матеріали справи, суд вважає за необхідне прийняти відмову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від позову до ОСОБА_5 про визнання майна об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, витребування майна з чужого незаконного володіння та на підставі ст. 255 ЦПК України закрити провадження у справі, оскільки позивачі, відповідно до положень ст.ст. 49, 255 ЦПК України відмовились від позову, підстави для неприйняття такої відмови судом не встановлені і відмова від позову не суперечить вимогам чинного законодавства і не порушує права сторін, наслідки відмови від позову позивачам зрозумілі. Позиція представника відповідача у виді прийняття такої позиції та клопотання про задоволення заяв, свідчить про відсутність ймовірного зловживання процесуальним правом і приймається судом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Приписами частини 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Щодо вимоги представника позивача про стягнення судового збору, який був сплачений останнім при зверненні до суду з позовом з відповідача, суд виходить з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», у разі відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у відповідності до норм ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

При зверненні до суду було позивачами було сплачено 992 грн.40 коп. (по 496 грн. 20 коп.) та на виконання ухвали суду від 14.11.2022 про усунення недоліків додатково сплачено позивачами 3969 грн. 20 коп. Загалом позивачі сплатили 4961 гривень 60 копійок.

Таким чином, поверненню підлягають 50 % від сплаченої суми судового збору в розмірі 2480 гривень 80 копійок (та відповідно по 1240 гривень 40 копійок кожному з позивачів).

Судом була розглянута та частково задоволена заява позивачів про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 27.10.2022 про вжиття заходів забезпечення позову, заборонено ОСОБА_5 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки к.н. :01:024:0018, які є предметом спору (а.с.66).

Відповідно до ч.ч. 9,10 ст. 158 ЦПК України, у випадку закриття провадження у справі суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили ухвалою суду.

Керуючись ст. ст. 43, 44, 61, 64, 142, 158, 255 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити.

Прийняти відмову позивачів від позову.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, витребування майна з чужого незаконного володіння закрити в зв`язку із відмовою позивачів від позову.

Повернути позивачу ОСОБА_3 (РНКОПП НОМЕР_1 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову в сумі 1240 гривень 40 копійок.

Повернути позивачу ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_2 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову в сумі 1240 гривень 40 копійок.

Заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року у виді заборони ОСОБА_5 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки к.н. :01:024:0018 скасувати після набрання цією ухвалою законної сили.

Копію даної ухвали невідкладно направити сторонам.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання учасником справи.

Ухвала суду не проголошувалась в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Суддя І. О. Опанасюк