Провадження № 22-ц/801/383/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 рокуСправа № 127/19626/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Берегового О.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Жмудь О.О.,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1 500 гривень матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу (розмір франшизи) та відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1032, 51 грн., що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року стягнуто з позивача на користь відповідача 4752,75 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить змінити резолютивну частину рішення в частині стягнення з відповідача судового збору та витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача 49,06 грн судового збору за подання позову. Також просить доповнити резолютивну частину рішення абзацом: стягнути з позивача на користь відповідача 4 752,75 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

В подальшому 16.01.2022 до Вінницького апеляційного суду відповідач подав зміни до апеляційної скарги, в яких просив змінити резолютивну частину рішення в частині стягнення з відповідача судового збору та витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача 49,06 грн судового збору за подання позову. В іншій частині рішення залишити без змін. Вказує, що отримав копію додаткового рішення суду першої інстанції від 04.01.2023, згідно яким вирішено питання про стягнення з позивача на користь відповідача 4 752,75 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу, а тому скаржник відмовляється від вимоги про стягнення на його користь 4 752,75 грн понесених витрат.

В якості основного доводу скаржник посилається на те, що суд першої інстанції неправильно розподілив витрати судового збору, виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог, оскільки судом стягнуто із відповідача більший розмір ніж потрібно стягнути. Також, суд стягуючи із відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу не взяв до уваги, що в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги позивачу.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Оскільки відповідач оскаржує рішення в частині вирішення питання судового збору та судових витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість даного рішення лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи судові витрати, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позов задоволено частково, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1032,51 грн.

З таким висновком апеляційна інстанція не може погодитись, з огляду на таке.

Ч.1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).

Ст. 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до роз`яснень п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом позивачем було надано до суду копію ордера про надання правничої допомоги №1096865 на підставі договору про надання правової допомоги № від 12.08.2022; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; квитанцію до прибуткового касового ордеру №03/22 від 12.08.2022 та акт виконаних робіт від 02.09.2022, з якого слідує, що серед іншого сторони уклади договір про надання правничої допомоги (а.с. 25-28).

З вказаних документів слідує, що професійну правничу допомогу позивачу ОСОБА_2 в суді першої інстанції надавав адвокат Малик О.В.

Разом з тим, а ні позивач, а ні її представник не надали суду копію Договору про надання правової допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Проте, стягуючи витрати на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції не звернув уваги, що в матеріалах справи відсутній договір про надання професійної правничої допомоги адвокатом Малик О.В., у зв`язку з чим суд не має можливості встановити, що саме є предметом даного договору, за виконання яких юридичних дій замовник оплачує винагороду (гонорар), час та умови виконання такої роботи та її оплата.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги (ч.2 ст. 137 ЦПК України), однак такий договір стороною позивач не надано, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Зазначені правові висновки викладені у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача, тому у стягненні вказаних витрат слід відмовити.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат понесених сторонами в суді першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи позов задоволено частково, відповідно підлягають вирішенню питання розподілу судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, а саме: на 4,94% (розрахунок 2500 грн. (задоволена частинна вимог): 70 780,17 грн. (ціна позову)) х 100 = 4,94%.

При зверненні до суду із вказаним позовом позивачем підлягав до сплати судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Відтак, на підставі ст. 141 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, а саме судовий збір за подачу позовної заяви у суді першої інстанції в розмірі 49,02 грн. (4,94% від 992,40 грн.), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

Отже, суд першої інстанції, згідно положень статті 141 ЦПК України, не правильно визначив розподіл судових витрат між сторонами, при цьому суд належним чином не мотивував свій розрахунок розміру стягнутих витрат.

Тому колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 49,02 грн, а в решті рішення залишити без змін.

Таким чином в цій частині доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах закону, тому приймаються апеляційним судом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення судових витрат слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 49,02 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року в частині судових витрат скасувати та в цій частині постановити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 49,02 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 березня 2023 року.

Головуючий М. М. Якименко

Судді : О. В. Ковальчук

О.Ю. Береговий