АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 березня 2023 року

м. Чернівці

справа № 713/1116/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Перепелюк І. Б.,

секретар Тодоряк Г. Д.

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2022 року та додаткове рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2022 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Кибич І. А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив:

- в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №CVVWG8 від 25 жовтня 2007 року в сумі 304 670 гривень 91 копійка, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 248 036 гривень 68 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 56 634 гривень 23 копійки, звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах;

- виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній вище квартирі.

Посилався на те, що відповідно до укладеного договору №CVVWG8 від 25 жовтня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 132 750 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 жовтня 2037 року.

ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків позивача.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 17 травня 2022 року має заборгованість в сумі 304 670 гривень 91 копійка, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 248 036 гривень 68 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 56 634 гривень 23 копійки.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 25 жовтня 2007 року уклали договір іпотеки №CVVWG8. Згідно з умовами такого договору іпотеки ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2022 рокув позові АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено.

Суд виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором, в рахунок погашення якої може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Відповідачка належним чином виконує зобов`язання за договором зі сплати заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісії, відповідно до графіку погашення заборгованості.

Додатковим рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2022 року стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 гривень.

Суд, врахувавши детальний перелік послуг згідно з актом виконаних робіт, час, витрачений представником позивача у судовому засіданні, складені заяви та клопотання з приводу процесуальних питань щодо розгляду справи, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з обставин у даній справі, характеру її складності та обсягу виконаної адвокатом роботи, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» просить вказане додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви відповідачки про відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення та додаткове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачка здійснювала внесення щомісячних платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не в повному обсязі та з порушенням встановлених строків.

Також зазначав, що справа є незначної складності та розмір витрат, які були заявлені позивачкою на відшкодування послуг з надання професійної правничої допомоги не відповідає критеріям розумності та співмірності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на додаткове рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2022 року.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін.

Посилається на те, що в апеляційній скарзі не наведено жодних процесуальних підстав для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Вважала заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу розумним, обґрунтованим та підтвердженим належними та допустимими доказами. Позивач зловживав своїм правом, звертаючись до суду за захистом права, яке не було порушене.

Також ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2022 року.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Посилається на те, що позивач в суді першої інстанції не посилався на ту обставину, що заборгованість відповідачки виникла внаслідок списання платежу в сумі 708 гривень в рахунок страхування майна.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору та допустила прострочення платежів згідно з умовами такого договору.

Банк, здійснюючи нарахування заборгованості за кредитним договором, не врахував, що пеня відповідно до додаткової угоди №4 була прощена та з 28 січня 2020 року усі щомісячні платежі відповідачки позивач зараховував на оплату пені.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

25 жовтня 2007 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №CVVWG8. Відповідно до умов вказаного договору відповідачці надано кредит у розмірі 132 750 гривень, з відсотковою ставкою 15 процентів річних, на термін до 25 жовтня 2037 року, з метою придбання у власність окремої квартири АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу від 25 жовтня 2007 року, яка розташована на АДРЕСА_3 (а.с.12-15 т.1).

25 жовтня 2007 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №CVVWG8. Відповідно до умов договору іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах передбачених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме двохкімнатну квартиру АДРЕСА_4 області (а.с. 35-37 т.1).

27 березня 2012 року сторонами підписано додаткову угоду №1. Згідно з її умовами сума заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшується на 54 010 гривень 21 копійка.

Пункт 1.1 договору викладено в наступній редакції: «1.1.Кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в сумі 132 750 гривень, та на споживчі потреби у розмірі 65 008 гривень 51 копійка шляхом перерахування на рахунок, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 132 750 гривень та на споживчі потреби у розмірі 65008 гривень 51 копійка шляхом перерахування на рахунок, сплатити відсотки за користування кредитом починаючи з 23 березня 2012 року в розмірі 18 процентів річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 процентів від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, що підтверджується копією додаткової угоди» (а.с. 17 т.1).

Згідно з додатком до додаткової угоди №1 відповідачці встановлений графік погашення кредитних коштів та щомісячний платіж 3036 гривень 64 копійка (а.с. 19-21).

3 липня 2015 року сторонами підписано додаткову угоду №2. Згідно з її умовами сума заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшується на 65 491 гривеню 62 копійки.

Пункт 1.1 договору викладено в наступній редакції: «Кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в сумі 257 690 гривень 85 копійок, на споживчі потреби, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 257 690 гривень 85 копійок, на споживчі потреби шляхом перерахування на рахунок, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 18,00 процентів річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, що підтверджується копією додаткової угоди» (а.с.23 т.1)

Згідно з додатком до додаткової угоди №2 відповідачці встановлений графік погашення кредитних коштів та щомісячний платіж 3988 гривень 88 копійок (а.с.24-26 т.1).

27 вересня 2016 року сторонами підписано додаткову угоду №3. Згідно з її умовами сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшується на 66 887 гривень 28 копійок.

Пункт 1.1 договору викладено в наступній редакції: «Кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в сумі 257 690 гривень 85 копійок, на споживчі потреби, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 257 690 гривень 85 копійок, на споживчі потреби шляхом перерахування на рахунок, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 18,00 процентів річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, що підтверджується копією додаткової угоди».

Згідно з додатком до додаткової угоди №3 відповідачці встановлений графік погашення кредитних коштів та щомісячний платіж 4048 гривень 95 копійок за період з 25 жовтня по 25 листопада 2016 року та 3988 гривень 88 копійок за період з 25 грудня 2016 року по 25 вересня 2037 року (а.с.24-30 т.1).

28 листопада 2018 року сторонами підписано додаткову угоду №4. Згідно з її умовами сторони узгодили зменшення заборгованості і по сплаті пені на 58 848 гривень 26 копійок. Вказані суми за рішенням банку прощені. Встановлено на дату підписання цієї додаткової угоди заборгованість за договором у розмірі 254 725 гривень 54 копійка, яка складається з заборгованості за основним боргом в сумі 254 216 гривень 30 копійок, відсотками в сумі 509 гривень 24 копійки. Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту в строки, зазначені в графіку погашення кредиту (Додаток №1 до цієї додаткової угоди), що викладається в новій редакції та є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди (а.с.31 т.1).

Згідно з додатком до додаткової угоди №4 відповідачці встановлений графік погашення кредитних коштів та щомісячний платіж 4054 гривні 85 копійок за період з 25 грудня 2018 року по 25 листопада 2019 року та 3988 гривень 88 копійок за період з 25 грудня 2019 року по 25 вересня 2037 року (а.с.31-33 т.1).

АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження заявлених вимог надав розрахунок заборгованості за договором про іпотечний кредит №CVVWG8 від 25 жовтня 2007 року з якого вбачається, що відповідачці ОСОБА_1 станом на 17 травня 2022 року нараховано заборгованість в розмірі 304 670 гривень 91 копійка, яка складається з заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 248 036 гривень 68 копійок, заборгованості за простроченими процентами в сумі 53 916 гривень 48 копійок (а.с. 7-11 т.1).

З меморіальних ордерів за період з 26 грудня 2018 року по 23 червня 2022 року вбачається, що відповідачкою ОСОБА_1 кожного місяця було сплачено щомісячний платіж відповідно до умов додаткової угоди №4 від 28 листопада 2018 року, а саме: 26.12.2018 року у сумі 4600 гривень.; 24.01.2019 року у сумі 4600 гривень; 26.02.2019 року у сумі 4600 гривень; 26.03.2019 року у сумі 4600 гривень; 24.04.2019 року у сумі 4600 гривень; 23.05.2019 року у сумі 4600 гривень; 25.06.2019 року у сумі 4600 гривень; 22.07.2019 року у сумі 4700 гривень; 23.08.2019 року у сумі 4600 гривень; 24.09.2019 року у сумі 4629 гривень; 22.10.2019 року у сумі 4650 гривень та 30 гривень; 22.11.2019 року у сумі 4650 гривень; 23.12.2019 року у сумі 4580 гривень 30 копійок; 28.01.2020 року у сумі 4600 гривень; 21.02.2020 року у сумі 5000 гривень; 23.03.2020 року у сумі 4650 гривень; 23.04.2020 року у сумі 5000 гривень; 21.05.2020 року у сумі 4600 гривень 22.06.2020 року у сумі 4600 гривень; 21.07.2020 року у сумі 4600 гривень; 25.08.2020 року y сумі 4600 гривень; 24.09.2020 року у сумі 4600 гривень; 23.10.2020 року у сумі 4600 гривень; 24.11.2020 року у сумі 4600 гривень 23.12.2020 року y сумі 4600 гривень; 21.01.2021 року y сумі 5155 гривень; 24.02.2021 у сумі 4600 гривень; 23.03.2021 року у сумі 4600 гривень; 22.04.2021 року у сумі 4600 гривень; 20.05.2021 року у сумі 4600 гривень; 24.06.2021 року у сумі 4600 гривень; 23.07.2021 року у сумі 4600 гривень; 25.08.2021 року у сумі 4600 гривень; 23.09.2021 року у сумі 4600 гривень; 22.10.2021 року у сумі 4600 гривень; 22.11.2021 року у сумі 4600 гривень; 21.12.2021 року у сумі 4600 гривень; 24.01.2022 року у сумі 4600 гривень; 23.02.2022 року у сумі 4600 гривень; 22.03.2022 року у сумі 4600 гривень; 20.04.2022 року у сумі 4600 гривень, 24.05.2022 року у сумі 4600 гривень; 23.06.2022 року у сумі 4600 гривень (а.с.78-170 т.1)

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції та додаткове рішення в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Щодо рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2022 року

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором, в рахунок погашення якої може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з додатком до додаткової угоди №4 відповідачці встановлений графік погашення кредитних коштів та щомісячний платіж 4054 гривні 85 копійок за період з 25 грудня 2018 року по 25 листопада 2019 року та 3988 гривень 88 копійок за період з 25 грудня 2019 року по 25 вересня 2037 року.

З меморіальних ордерів, які надані відповідачкою, вбачається, що вона платила щомісяця згідно з графіком до додаткової угоди №4 за період з 26 грудня 2018 року по 23 червня 2022 року суму коштів у більшому розмірі, ніж це передбачено відповідним графіком.

Однак з розрахунку заборгованості, який наданий банком, вбачається, що позивачем не враховано умови додаткової угоди №4 від 28 листопада 2018 року та здійснювалося погашення заборгованості по сплаті пені, яка була нарахована відповідачці до 28 листопада 2018 року, за рахунок коштів, які вносились відповідачкою. Вказані дії банку не відповідають умовам додаткової угоди №4 та призвели до нарахування заборгованості відповідачці за умовами кредитного договору.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що умови додаткової угоди №4 від 28 листопада 2018 року були скасовані внаслідок порушення умов реструктуризації, а тому пеня знову включена до заборгованості за кредитним договором.

Згідно з статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами додаткової угоди №4 від 28 листопада 2018 року банк зменшив заборгованість відповідачки в частині заборгованості по сплаті пені на 58 848 гривень 26 копійок. Вказані суми за рішенням банку прощені.

Отже повернення пені, яка була нарахована до 28 листопада 2018 року, до складу заборгованості за кредитним договором за умови порушення кредитного договору є помилковим та не відповідає умовам додаткової угоди №4 від 28 листопада 2018 року.

Помилковим є аргумент позивача про те, що відповідачка допустила порушення умов кредитного договору 26 листопада 2019 року у зв`язку з не внесенням достатньої суми коштів на погашення платежу з страхування майна.

З меморіальних ордерів, які надані відповідачкою, вбачається, що за період з 25 грудня по 26 листопада 2019 року, ОСОБА_1 сплатила щомісячні платежі в більшому розмірі, а саме за вказаний період переплата складала 6770 гривень 80 копійок.

Враховуючи сплату відповідачкою за період з 28 грудня 2018 року по 26 листопада 2019 року суми коштів в більшому розмірі, ніж це передбачено графіком до додаткової угоди №4, така заборгованість не могла виникнути та є наслідком неналежного зарахування та розподілу коштів, внесених ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитним договором.

За відсутності невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель не має права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У зв`язку з наведеним також не підлягає задоволенню вимога банку про виселення відповідачки, яка є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Щодо додаткового рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2022 року

Порядок розподілу судових витрат у справі закріплено в статті 141 ЦПК України.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18.

18 листопада 2022 року між відповідачкою ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2 укладено договір №15/М/Ц-22 про надання правничої допомоги та додаток №1 до договору, відповідно до якого сторони домовились, що гонорар адвоката за надання правничої допомоги щодо захисту та представництва прав та інтересів клієнта у справі №713/1116/22 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит та виселення, у суді першої інстанції (Вижницький районний суд) становить 50 000 гривень у будь-якому випадку, навіть у разі ухвалення судом рішення не на користь клієнта. У суді апеляційної інстанції такий гонорар становить 40 000 гривень та у суді касаційної інстанції 30 000 гривень (а.с.185-187 т.1).

На підтвердження понесених судових витрат за надання правничої допомоги, представником надано акт виконаних робіт від 30 листопада 2022 року. Відповідно до акту вбачається, що адвокат надав наступну правничу допомогу: здійснив аналіз договорів, додаткових угод про кредитне та іпотечне зобов`язання клієнта; здійснив аналіз заяв по суті справи та матеріалів, наданих в обґрунтування позовних вимог у справі №713/1116/22; здійснив аналіз розрахунку заборгованості клієнта за договором про іпотечний кредит, у тому числі перевірку порядку нарахування банком відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів, порядку списання АТ КБ «ПриватБанк» сплачених клієнтом грошових коштів на погашення заборгованості за період з 2018 року по 2022 рік, відповідність дій кредитора та боржника умовам укладеного договору встановивши безпідставність заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості та порушення банком умов договору про іпотечний кредит; здійснив пошук та аналіз судової практики у подібних відносинах; сформулював та обґрунтував правову позицію відповідача у справі; склав, сформував та подав до суду через модулі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи заяву про поновлення процесуального строку від 25 листопада 2022 року; склав, сформував, направив засобами поштового зв`язку іншій стороні та подав до суду через модулі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи розрахунок суми судових витрат Клієнта; склав, сформував, направив засобами поштового зв`язку іншій стороні та подав до суду через модулі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи додаткові пояснення до відзиву з обґрунтуванням правової позиції відповідача; склав, сформував та подав до суду через модулі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи заяву про доступ до електронної справи в підсистемі «Електронний суд»; склав, сформував та подав до суду через модулі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції; брав участь у судовому засіданні Вижницького районного суд Чернівецької області 29 листопада 2022 року у справі №713/1116/22 року, здійснював представництво інтересів клієнта шляхом надання пояснень суду, викладення своїх доводів, міркувань, щодо питань, які виникають під час судового розгляду, а також брав участь в дослідженні доказів та судових дебатах; склав, сформував заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі №713/1116/22 про розподіл судових витрат клієнта на правничу допомогу адвоката та стягнення їх з позивача (а.с.4-5 т.2).

З копії квитанції від 29 листопада 2022 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 сплатила адвокату Орлову О. О. кошти в розмірі 30 000 гривень (а.с.64 т.2).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини щодо наданих відповідачці послуг з професійної правничої допомоги та розміру таких витрат, належним чином оцінив надані докази та враховуючи принцип співмірності та розумності, критерій реальності адвокатських витрат, а також характер складності справи, ціну позову, обсяг виконаної адвокатом роботи дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідачки ОСОБА_1 7 000 гривень в рахунок відшкодування судових витрат.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції та додаткове рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому їх слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2022 року та додаткове рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2022 року та додаткове рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 7 березня 2023 року.

Судді Чернівецького

апеляційного суду: Олександр ОДИНАК

Мирослава КУЛЯНДА

Ірина ПЕРЕПЕЛЮК