КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року місто Київ.

Справа № 361/7717/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5676/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2022 року (ухвалене у складі судді Сердинського В. С., інформація щодо дати складання повного судового рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість в розмірі 4000 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 108236,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 серпня 2014 року він надав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 4000 доларів США, які останній зобов`язався повернути йому двома частинами: 1000,00 доларів США - до 31 серпня 2014 року, 3000,00 доларів США - до 01 березня 2015 року, про що написав боргову розписку. Однак до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання не виконав, борг не повернув.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2022 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 30 серпня 2014 року в розмірі 4 000 (чотири тисячі) доларів США, що по курсу Національного банку України становить 108 236 (сто вісім тисяч двісті тридцять шість) грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 080 (одна тисяча вісімдесят) грн.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 18 січня 2023 року направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційну скаргу аргументовано тим, що оскаржуване рішення ухвалене за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Вказує, що судом першої інстанції не було встановлено наявності між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правовідносин за договором позики, не досліджено дійсний зміст документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики.

Зазначає, що у розписці наданій позивачем:

1) взагалі не йдеться про передачу грошових коштів ОСОБА_3 та отримання їх ОСОБА_2 саме від нього (хоча фактично вони й не передавалися - розписка була складена під впливом погроз та залякувань з боку озброєних битами осіб). Від кого ОСОБА_2 «одержав» гроші у розписці не вказується;

2) зазначається лише дата її складення та підписання (30 серпня 2014 року), однак у той же час відсутня дата «отримання» грошових коштів. Втім, остання обов`язково повинна відображатися в розписці, що вбачається з висновків Верховного Суду;

3) не міститься жодних формулювань, які б свідчили, що грошові кошти «передавалися» саме в борг (на умовах позики), а не для будь-яких інших цілей. Отже, існування боргового зобов`язання також залишається непідтвердженим.

Вважає, що за таких підстав, за своєю правовою природою надана позивачем розписка не є договором позики, а інших доводів матеріали справи не містять.

Зазначає, що через бездіяльність Броварської окружної прокуратури та слідчого відділу Броварського районного управління ГУНП в Київській області Сидорко М.Ю. відповідач не домігся притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб, з огляду на це відповідач не розраховував, що суд візьме до уваги злочинність дій позивача, однак фактично існування суттєвих недоліків у розписці пояснюється тим, що відібрання такої розписки було здійснено наспіх насильницьким шляхом. Крім цього, як вбачається з листів Броварської окружної прокуратури 11 листопада 2020 року слідчий слідчого відділу Броварського районного управління національної поліції ГУНП в Київській області Сидорко М.Ю. прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000200 за ч. 1 ст. 189 КК України саме на підставі абзацу 2 частини 10 статті 284 КПК, тобто у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. Така підстава для закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тобто не виключає вину особи. Усі документи з кримінального провадження було подано відповідачем у судовому провадженні та містяться у матеріалах справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

23 лютого 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, яким він просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, як такої, що є безпідставною та необґрунтованою. Вказує, що протягом підготовчого провадження Відповідач та його два представника не скористались своїм правом на подання Заяви по суті та інших процесуальних заяв, а на стадії розгляду по суті справи, без поновлення строку, третій представник відповідача подав заяви і клопотання, які суд першої інстанції не мав права приймати. Вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не порушив норм матеріального та процесуального права.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно вимог частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1-4 статті 639 ЦК України:

1. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

2. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

3. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

4. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 545 ЦК України:

1. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

2. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

3. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

4. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Положення цивільного законодавства щодо договірних зобов`язань, які засновані на письмовій формі, вимагають наявності документарних доказів для підтвердження факту виникнення правовідносин згідно із викладеними умовами.

Завдання суду під час вирішення договірних спорів полягає у встановленні фактичних обставин справи на підставі тих доказів, які є допустимими, надані учасниками справи і можуть бути досліджені з наданням їм правової оцінки згідно із вимогами закону.

Задовольняючи позов, суд вважав встановленими такі обставини.

Відповдіно до наявної в справі розписки зазначено, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути суму коштів в розмірі 4000,00 доларів США ОСОБА_4 , отриману на купівлю автомобіля. Суму коштів в розмірі 1000,00 доларів США зобов`язується повернути до 31 серпня 2014 року,суму коштів в розмірі 3000,00 доларів США зобов`язується повернути протягом півроку до 01 березня 2015 року.

Розписка написана та підписана ОСОБА_2 30 серпня 2014 року власноручно.

За таких обставин, суд вважав доведениим факт виникнення між сторонами зобов`язань за договром позики.

Також в матеріалах справи містяться матеріали про результати перевірки по зверненню ОСОБА_2 , з яких встановлено, що 31 травня 2018 року до Броварського ВП ГУНП в Київській області поштою надійшло зверенння від ОСОБА_2 про те, що відносно нього вчиняють неправомірні дії.

31 травня 2018 року заступник начальника СВ Броварського ВП ГУНП Київській області вивчивши матеріали по зверненню ОСОБА_2 , виявив у ньому на час розгляду відсутність даних, які б давали можливість кваліфікувати дії особи(осіб) за ознаками певного кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку з цим внести відповідну інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В ході проведення перевірки встановлено, що 20 серпня 2015 року до Броварського ГУНП в Київській області надійшло звернення ОСОБА_2 про те, що відносно нього вчиняють неправомірні дії, яке було зареєстровано до журналу Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Броварського ВП ГУНП в Київській області за № 14849 від 20 серпня 2015 року.

По матеріалу зареєстрованому до Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за № 14849 від 20 серпня 2015 року було прийнято рішення № 10809.

Матеріал за зверненням ОСОБА_2 , зареєстрований у Єдиному обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Броварського ВП ГУНП в Київській області за № 14220 від 31 травня 2018 року та матеріал зареєстрований до журналу Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Броварського ВП ГУНП в Київській області за № 14849 від 20 серпня 2015 року стосуються одного і того ж питання та ініційовані одним і тим же громадянином.

Враховуючи викладене, вказаний матеріал не було зареєстровано та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а було зареєстровано до журналу єдиного обліку повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Броварського відділу ГУ НП в Київській області за № 14220 від 31 травня 2018 року.

Тобто суд вважав недоведеною обставину укладення договору внаслідок насильницьких дій та психологічного тиску з боку позивача.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено, що саме він надавав кошти відповідачу , а також доводи про те, що в розписці не зазначено про передачу коштів в борг, колегія суддів не приймає з огляду на таке.

Проаналізувавши зміст розписки, підписаної відповідачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вона містить усі істотні умови договору позики.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Факт підписання розписки особисто відповідачем не спростовується, а доводи відповідача ґрунтуються на тому, що розписка написана внаслідок психологічного тиску та без передачі грошових коштів.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що з огляду на визначену статтею 204 ЦК України презумпцію дійсності правочину, заперечення відповідача проти вимог позову не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, а відтак підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційний скарзі не установлено.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 не спростував у встановленому законом порядку презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), не виконав встановленого процесуальним законом обов`язку доведення обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень, зокрема, належними і допустимими доказами не довів факт застосування до нього психологічного тиску з боку інших осіб, вчинення правочину проти справжньої волі, наявність причинного зв`язку між фізичними або психологічним тиском і вчиненням правочину, а також безгрошовість позики.

З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця стаття 1051 ЦК надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання чи навпаки, не передання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доводи відповідача про те, що договір позики є безгрошовим і позивач не передавав у борг грошові кошти відповідачу за розпискою, належними та допустимими доказами не підтверджено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про недоведеність написання відповідачем розписки під впливом насилля. Спірна боргова розписка в судовому порядку недійсною не визнавалася, наявність кримінального провадження, відкритого за ч. 1 ст. 189 КК України не є підставою для спростування правової природи даної боргової розписки. Таким чином, судом встановлено факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором (борговою розпискою від 30 серпня 2014 року), на вказаних у розписці умовах.

Жодних доводів або належних доказів, що б спростовувало такі висновки суду першої інстанції відповідачем в апеляційній скарг надано не було.

Колегія суддів констатує, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Проте у цій справі відповідачем не спростовано факту укладення договору позики та узгодження між сторонами його умов, що унеможливлює уважати цей правочин неукладеним.

Окрім того, колегія суддів вказує на правила тлумачення принципу «contra proferentem» (слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав) та на те, що з урахуванням принципів цивільного права, зокрема добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова КЦС ВС від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд встановив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.В. Желепа

Судді В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик