Номер провадження: 22-ц/813/4242/23
Справа № 509/7127/21
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Судаков Валерій Валерійович

на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 листопада 2022 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у сумі 66705 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 10.12.2015 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики шляхом видачі розписки, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 40000 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язалась повернути не пізніше 60 діб з дня вимоги та сплатити 10,2 % річних на суму неповерненого боргу за користування грошовими коштами.

16.09.2021 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики.

На момент укладення договору про відступлення права вимоги, грошові кошти позичальником не повернуто.

22.09.2021 р. на адресу відповідача направлено вимогу про повернення грошових коштів за договором позики.

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договорами позики, позивач, як новий кредитор у зобов`язанні, звернувся до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 листопада 2022 року ухвалено відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 листопада 2022 р., ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 66 705 (Шістдесят шість тисяч сімсот п`ять) доларів США.

Позиція учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав жодної оцінки жодному доводу сторін, і керувався виключно внутрішнім переконанням, яке не ґрунтувалось на законності та оцінці доказів, неупередженому ставленню до сторін.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У березні 2023 року адвокат Друганова В.А. в інтересах ОСОБА_2 надіслала відзив на апеляційну скаргу у якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Пояснення учасників справи

У судовому засіданні, в режимі відеоконференції, адвокат Судаков В.В. представник позивача ОСОБА_1 надав усні пояснення по суті справи, доводи скарги підтримав, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції є помилковим, а також прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Адвокат Друганова В.А. представник відповідача ОСОБА_2 надала усні пояснення, підтримала доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, зазначила про відсутність невиконаних зобов`язань за розпискою ОСОБА_2 , неукладеність договору про відступлення права вимоги, його нікчемність, що підтверджується фактичними обставинами справи та відповідними доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що 10.12.2015 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики шляхом видачі розписки, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 40000 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язалась повернути не пізніше 60 діб з дня вимоги та сплатити 10,2 % річних на суму неповерненого боргу за користування грошовими коштами.

16.09.2021 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики, за умовами якого первісний кредитор відступає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги первісного кредитора до позичальника ОСОБА_2 за договором позики від 10.12.2015 р.

На момент укладення договору про відступлення права вимоги, грошові кошти позичальником не повернуто.

22.09.2021 р. на адресу відповідача направлено вимогу про повернення грошових коштів за договором позики.

Суд першої інстанції зазначив, що факт укладення договору позики та написання відповідних розписок відповідач не заперечує.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала в повній мірі не відповідає.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК).

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 513 ЦК України встановлює, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За правилом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому необхідно враховувати, що у зв`язку з заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, у разі відступлення прав вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні.

Щодо вирішення спору по суті позовних вимог

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В постанові Верховного Суду від 06 серпня 2020 року по справі №607/13993/17 вказано, що досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. 1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у Постанові від 02 липня 2014 у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику.

Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі №6-2789цс16, Верховним Судом у постанові по справі №707/2606/16-ц провадження 61-28762св18 від 31 жовтня 2018 року зроблений правовий висновок про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Так, в укладеному 10.12.2015 року договорі позики зазначено: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), сума коштів, що передаються, а також вказано про те, що позичальник ОСОБА_2 отримала кошти від позикодавця ще до підписання цього договору та зобов`язалась повернути кошти не пізніше 60 діб з дня вимоги та сплатити 10,2 % річних на суму неповерненого боргу за користування грошовими коштами.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно ст. 545 ЦК, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

За таких обставин колегія суддів уважає недоведеним факт повернення відповідачем коштів за правилами ст. 545 ЦК України на підтвердження повернення позики, оскільки боргова розписка залишилась у позикодавця.

Предметом договору про відступлення права вимоги є певний обсяг прав первісного кредитора, які передаються новому кредитору, зміст права вимоги.

У зв`язку з цим, колегія судів зазначає, що в укладеному договорі про відступлення права вимоги від 16.09.2021 року, сторонами договору ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вказано зобов`язання, право вимоги за яким відступається та обсяг та зміст прав, які передаються новому кредитору, перелік, строки і порядок передачі новому кредиторові документів, які засвідчують права, що передаються, та інформація, яка є важливою для їх здійснення.

Стаття 513 ЦК України, встановлює наступні правила щодо форми договору про відступлення права вимоги, а саме:

- договір про відступлення права вимоги вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові;

- договір про відступлення права вимоги у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів враховуючи, що первинний договір - договір позики від 10.12.2015 року не підлягав нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, наголошує, що договір відступлення права вимоги від 16.09.2021 року не потрібно посвідчити нотаріально або зареєструвати.

Крім того, відступлення права вимоги за спірним договором на користь фізичної особи не суперечить вимогам закону, зокрема статті 1054 ЦК України, оскільки предметом спірного договору є відступлення права вимоги за договором позики, а не за кредитним договором.

Отже, встановивши, що правовідносини сторін випливають з договору позики, позичальник свої зобов`язання, на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 16.09.2021 року, в повному обсязі не виконав, в зазначені строки гроші не повернув, апеляційний суд дійшов висновку, що виникла заборгованість за договором позики, яка підлягає стягненню в судовому порядку у розмірі 66705 (шістдесят шість тисяч сімсот п`ять) доларів США, яка складається з: 40000 (сорок тисяч) доларів США основного боргу, 23460 (двадцять три тисячі чотириста шістдесят) доларів США за користування грошовими коштами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 28375 (двадцять вісім тисяч триста сімдесят п`ять) гривень, які складаються з судового збору за подання позову у розмірі 11350 гривень та судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 17025 гривень.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 листопада 2022 року скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Судаков Валерій Валерійович задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 10 грудня 2015 року у розмірі 66705 (шістдесят шість тисяч сімсот п`ять) доларів США, яка складається з: 40000 (сорок тисяч) доларів США основного боргу, 23460 (двадцять три тисячі чотириста шістдесят) доларів США за користування грошовими коштами.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 28375 (двадцять вісім тисяч триста сімдесят п`ять) гривень, які складаються з судового збору за подання позову у розмірі 11350 гривень та судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 17025 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 березня 2023 року

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький