ПОСТАНОВА

Іменем України

29 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/3786/22

провадження № 22-ц/4809/439/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Павелко І. Л.) від 13.12.2022,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

16.07.2022 АТ КБ «ПриватБанк» (далі позивач, Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач мотивував свій позов тим, що 23.07.2010 ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н якою підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг (далі - договір), що підтверджується підписом відповідача в анкеті-заяві.

Укладений між сторонами договір про надання банківських послуг є за свою природою змішаним договором, який містить умови, зокрема, кредитного договору.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, зокрема, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором шляхом кредитування рахунку в межах встановленого кредитного ліміту.

Однак, відповідач не виконує умови договору в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, мінімальний щомісячний платіж на користь банку не вносить, тож станом на 14.06.2022 утворилася прострочена заборгованість в сумі 31985,92 грн, з яких: 25815,36 грн «тіло» кредиту, 6170,56 грн - проценти.

Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

2. Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда області від 13.12.2022 позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості задоволено частково. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за простроченим «тілом» кредиту у розмірі 25815,36 грн, а в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам - відмовив. Крім того, суд присудив позивачу пропорційну розміру задоволених позовних вимог компенсацію за сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2002,38 грн.

Суд першої інстанції виходив із того, що Умови та Правила надання банківських послуг, довідка про умови кредитування, у якій зазначено процентні ставки за користування кредитом та інші умови плати за користування ним, не містить підпису позичальника відповідача по справі, а тому, на думку суду, їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору № б/н від 23.07.2010. Тож, суд вважав неможливим застосування до правовідносин сторін вказані Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку за відсутності доказів того, що вони погодженні Банком з відповідачем на час укладення договору. Враховуючи, що інших доказів досягнення між Банком та відповідачем домовленості про проценти за користування коштами Банку та їх розмір позивач суду не надав, суд вважав, що позивач не довів свої вимоги про стягнення процентів.

Однак, врахувавши, що фактично отримані та використані грошові кошти позичальник Банку не повернув, суд першої інстанції погодився з тим, що кредитор правомірно вимагає захисту своїх прав в судовому порядку. Відтак суд вважав, що задоволенню підлягають лише вимоги позивача щодо стягнення з відповідача «тіла» кредиту.

3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда області від 13.12.2022 в частині відмови в позові про проценти та ухвалити щодо цього нове судове рішення про повне задоволення позову.

На обґрунтування вимоги апеляційної скарги апелянт послався на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки власноруч підписаній відповідачем анкеті-заяві в якій вказано, що він згоден з тим, що ця його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, з якими він попередньо ознайомився, становлять договір між ним і Банком про надання банківських послуг. Крім того, суд не врахував, що цей договір є договором приєднання, стосовно якого закон не вимагає його підписання відповідачем.

Окрім анкети-заяви відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» у якій обумовлена базова процентна ставка 3,0 % на місяць, але суд дав неправильну оцінку цьому доказу.

Активувавши видану відповідачу платіжну картку, відповідач ти самим підтвердив прийняття та виконання умов кредитного договору. Надалі відповідач звертався до Банку з питання перевипуску картки. З огляду на це висновок суду першої інстанції про недоведеність погодження Банком та відповідачем умов договору про проценти та їх розмір є хибним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Висновки суду першої інстанції суперечать правовим висновкам Верховного Суду у справах за аналогічних обставин.

4. Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5. Розгляд справи в суду апеляційної інстанції

Враховуючи зміст положень ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 369 ЦПК України, а також ціну позову, яка становить 31985,92 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційний суд розглядану цю справу без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться.

6. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості по «тілу» кредиту в апеляційному порядку не переглядається.

7. Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини справи:

23.07.2010 ОСОБА_1 підписала та подала до ПАТ КБ «ПриватБанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 38).

Натомість Банк відкрив ОСОБА_1 особовий рахунок та встановив кредитний ліміт в сумі 500,00 грн, який згодом неодноразово змінювався: з 23.11.2010 600,00 грн, з 24.12.2010 700,00 грн, з 22.01.2011 - 800 грн, з 25.02.2011 900,00 грн, з 20.03.2011 1000,00 грн, з 16.05.2011 1500,00 грн, з 24.06.2011 1700,00 грн, з 25.07. 2011 1900,00 грн, з 23.08.2011 2100,00 грн, з 27.03.2012 4000,00 грн, з 29.09.2014 4500,00 грн, з 12.05.2017 8000,00 грн, з 21.08.2017 13000.00 грн, з 13.10.2017 18000,00 грн, з 15.03.2019 23000,00 грн, з 19.12.2019 25000,00 грн, з 18.08.2020 30000,00 грн, 27.01.2021 0,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 (а. с. 36).

Згідно з наданою позивачем довідкою, Банк надав ОСОБА_1 платіжні картки типу «Універсальна»: 24.07.2010 - № НОМЕР_1 з терміном дії до 01/14; 12.10.2010 - № НОМЕР_2 з терміном дії до 09/14; 11.05.2011 - № НОМЕР_3 з терміном дії до 09/14; 10.09.2014 - № НОМЕР_4 з терміном дії до 04/18; 29.09.2014 - № НОМЕР_5 з терміном дії до 09/18; 03.04.2017 - № НОМЕР_6 з терміном дії до 03/21; 15.03.2019 - № НОМЕР_7 з терміном дії до 02/23 (а. с. 37).

ОСОБА_1 користувалася коштами, які їй надав Банк в межах кредитного ліміту, здійснюючи розрахунки за товари та послуги, знімаючи готівкові кошти в банкоматах самообслуговування, що підтверджується випискою про рух коштів за картковим рахунком, відкритим на її ім`я (а. с. 24 35).

Згідно з виконаним Банком розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.07.2010 станом на 14.06.2022 заборгованість ОСОБА_1 перед складала 31985,92 грн, з яких: 25815,36 грн прострочене «тіло» кредиту, 6170,56 грн - прострочені проценти.

8. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1. Застосовні до правовідносин сторін норми права та їх джерела

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Отже, до кредитних відносин підлягають застосуванню норми параграфа 1 «Позика» Глави 71 «Позика, Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Крім того, за змістом ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода (ч. 1 ст. 638 УЦК України у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин 23.07.2010).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

8.2. Оцінка аргументів сторін та висновків суду першої інстанції

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги Банку про стягнення процентів, суд першої інстанції правильно відповідно до норм ст. 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, виходив з того, що домовленість між банком і його клієнтом про проценти за користування кредитом, їх розмір, порядок сплати повинна бути закріплена в умовах кредитного договору, який укладений у письмовій формі.

Для того, щоб договір вважався укладеним необхідним є не лише викладення його умов письмово, а й підписання його сторонами.

Зі змісту ст. 207 ЦК України можна зробити висновок, що договір вважається укладеним у письмовій формі лише коли підписаний його сторонами, тож підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Докази у справі повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст. 77 80 ЦПК України).

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справах про відповідальність боржника за невиконання зобов`язання, зокрема грошового, саме позивач-кредитор, який заявив про правопорушення з боку відповідача-боржника, зобов`язаний довести наявність невиконаного зобов`язання, підстави його виникнення та розмір боргу (довести наявність порушеного права). Натомість відповідач, у випадку невизнання ним позову, покладається обов`язок довести безпідставність або необгрунтованість пред`явлених вимог чи їх розміру.

Суд першої інстанції правильно становив, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яку ОСОБА_1 підписала та подала Банку 23.07.2010, містить відомості про те, що вона бажає отримати у Банку послугу з отримання платіжної картки кредитка Універсальна, але не містить істотних умов можливого кредитування (розмір кредиту, процентів за користування ним, порядку сплати кредит та процентів тощо). В анкеті-заяві також міститься запевнення ОСОБА_1 про те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становлять договір між Банком і нею про надання банківських послуг.

Проте, згадану в анкеті-заяві Пам`ятку клієнта Банк до суду не надав, а Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, копії яких містяться в матеріалах справи, не містять підпису ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що наявна у справі довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» підписана відповідачем, на що нібито суд першої інстанції уваги не звернув, відхиляється колегією суддів апеляційного суду.

У матеріалах справи на аркуші 39 міститься копія такої довідки, відповідність якої оригіналу посвідчено юрисконсультом Банку Гребенюком О. С.

Згідно з Національним стандартом України «Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення понять» ДСТУ 2732:2004, затвердженому наказом Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.05.2004 № 97 «Про затвердження національних стандартів України, державних класифікаторів України, національних змін до міждержавних стандартів, внесення зміни до наказу Держспоживстандарту України від 31.03.2004 № 59 та скасування нормативних документів» (у редакції на час звернення Банку з позовом у цій справі), поняття мали такі значення:

документ інформація, зафіксована на матеріальному носії, основною функцією якого є збереження та передача її у часі та просторі (п. 3.3);

зміст документа - інформація в документі, потреба, зафіксувати яку основна мета його створення (п. 3.4);

документна інформація - уся інформація документа (зміст, відбитки печаток, штампів, реєстраційні номери, резолюції, підписи, інші реквізити та службові познаки, а також маргіналії, філіграні, елементи бланка та захисту) (п. 3.5);

копія (документа) документ, що містить точне знакове відтворення змісту чи документної інформації іншого документа і в окремих випадках деяких його зовнішніх ознак (п. 3.10).

Отже, оригінал документа є першоджерелом для похідних від нього документів, зокрема, його копії, яка має відтворювати його змісту (містити документну інформацію, зокрема про підписи).

Суд першої інстанції дослідив наданий позивачем доказ копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» й правильно констатував, що вона не містить відтворення інформації про підпис ОСОБА_1 , а фрагменти можливо рукописних знаків внизу листа не можна ідентифікувати за формою та змістом як підпис особи саме через те, що вони є фрагментарним відтворенням, тобто не містить повної інформації про зміст та форму символів.

Оригінал цього документу, або іншу, якісну його копію, позивач до суду першої інстанції не надав.

В апеляційній скарзі позивач наполягає на тому, що з цим документом відповідач ознайомився і підписав його, але оригінал чи якісну копію такого документа до своєї апеляційної скарги не додав, а тому не довів стверджувань ним обставину.

Отже, місцевий суд правильно встановив, що у справі відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази того, що між Банком і ОСОБА_1 в належній (письмовій) формі досягнуто домовленності про сплату нею процентів за користування коштами, які їй надав Банк, розмір цих процентів, порядок нарахування та строк їх сплати.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 у якій між сторонами (однією з яких також було АТ КБ «ПриватБанк») склалися аналогічні правовідносини, Суд вказав на таке:

«Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, які у справі № 342/180/17, яку 03.07.2019 переглянула Велика Палата Верховного Суду, матеріали справи не містять підтверджень, що саме такі Тарифи, які зазначені у доданій Банком до матеріалів справи довідці, розумів відповідач та ознайомився і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному розмірах і порядках нарахування.

У мережі «Інтернет» на сайті позивача за посилання: https://privatbank.ua/terms/ відсутні відомості про архів Тарифів банку або Умов та Правил надання банківських послуг, актуальних станом на 23.07.2010.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Недоведеність позивачем належності йому права, за захистом якого він звернувся до суду, або недоведеність ним фактів порушення цих прав, є підставою для відмови в позові.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції об`єктивно дослідив усі докази у справі, дав їм належну оцінку й правильно встановив обставини, які мають значення для справи в частині, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом. Суд правильно визначив норми матеріального права, які підлягають застосуванню до таких спірних правовідносин сторін, та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вимог позивача про стягнення процентів за кредитом.

Встановивши, що позивач не надав доказів наявності у нього права вимагати від відповідача сплати процентів за користування кредитом, суд обґрунтовано і правильно відмовив у задоволенні позову Банку в цій частині.

Твердження апелянта про те, що висновки суду першої інстанції у цій справі № 404/3786/22 суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 01.09.2020 у справі № 293/599/19-ц, від 04.11.2020 у справі № 534/1072/19-ц, від 07.04.2021 у справі № 724/970/20 не заслуговують на увагу так, як у тих справах було встановлено, що відповідачі підписали довідки про умови кредитування в яких було вказано розмір процентних ставок.

У справі, яка наразі переглядається в апеляційному порядку таку обставину встановлено не було.

Таким чином, фактичні обставини порівнюваних справ не є релевантними, а тому жодної суперечності між цими судовими рішеннями немає.

Не суперечить оскаржуване рішення суду й іншим висновкам Верховного Суду, наведеним в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Бюрг та інші проти Франції), Гору проти Греції).

9. Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

10. Про судові витрати

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Відповідач заяву про розподіл понесених ним судових витрат не подав.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.12.2022 в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.02.2024.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник