Справа № 627/811/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого Вовк Л.В.

з участю секретаря судового засідання Тішакіної Л.В.,

представника позивача-адвоката Колісник І.І.,

представника третьої особи ОСОБА_1 - адвоката Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , правонаступника ОСОБА_3 , до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, правонаступника Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області, про визнання права власності на спадкове майно, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , Краснокутська державна нотаріальна контора Харківської області; третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_1 , та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про визнання права власності на спадкове майно , треті особи , які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору : ОСОБА_4 , Краснокутська державна нотаріальна контора Харківської області,

у с т а н о в и в :

В жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : Краснокутська державна нотаріальна контора Харківської області .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в листопаді 2012 року померла його мати ОСОБА_5 , яка на час смерті проживала з позивачем , тому він фактично прийняв спадщину після її смерті. В березні 2011 року мати склала заповіт , яким заповідала позивачу земельну ділянку площею 3,0220 га ( сіножаті - 0,0977 га , рілля - 2,9243 га ) надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Козіївської сільської ради , відповідно до Державного акту на право власності на землю серії РЗ № 754008 від 19.06.2003 . Після її смерті відкрилася спадщина на майно. В червні 2022 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину , однак нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та пропущений строк для прийняття спадщини. Крім того , при при перевірці документів , виявлено , що чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , який помер у вересні 2015 року, заповідав в 2005 році своє майно дружині та ОСОБА_5 прийняла спадкове майно у спадщину , на підставі ст.1268 ЦК України, проживаючи з спадкодавцем на час смерті , але юридично спадкові права не оформила та свідоцтво про право на спадщину після померлого чоловіка не отримала . До складу спадковї маси увішла також земельна ділянка площею 3,0220 га ( сіножаті - 0,0977 га , рілля - 2,9243 га), надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , розташована на території колишньої Козіївської сільської ради, відповідно до Державного акту на право власності серії РЗ № 754009 від 19.06.2003.

Окрім, позивача, спадкоємцями майна по закону після померлої ОСОБА_5 є ще два її сина - ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які спадщину в установлений законом строк не прийняли після смерті матері , зі спадкодавицею на час її смерті не проживали та до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не звернулися , тому є такими , що спадщину не прийняли . Позивач , вважаючи себе єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_5 , за захистом порушеного права , звернувся в суд та просить визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування на земельні ділянки , що належали матері , саме на земельну ділянку площею 3,0220 га відповідно до Державного акту на право приватної власності серії РЗ № 754008 від 19.06.2003 та земельну ділянку площею 3,0220 га відповідно до Державного акту на право приватної власності серії РЗ № 754009 від 19.06.2003.

Крім того, в квітні 2022 року до суду звернулася ОСОБА_1 , як третя особа , яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, з позовом до ОСОБА_2 , Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про визнання права власності на спадкове майно, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору : ОСОБА_4 , Краснокутська державна нотаріальна контора Харківської області.

В позові зазначено, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_7 , який помер у квітні 2019 року та був рідним братом позивача ОСОБА_3 . Її чоловік ОСОБА_7 являється спадкоємцем по заповіту та за законом майна померлої ОСОБА_5 , а саме земельних ділянок , а саме сіножать площею 0,0977 га та 2,9243 га ріллі . ОСОБА_7 був інвалідом, ліквідатором на Чорнобильській АЕС та на час смерті матері хворів та не подав своєчасно заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої матері. На думку позивачки , її чоловік мав право на обов`язкову частку в спадковому майні після померлої матері, відповідно до ст.1241 ЦК України, незалежно від змісту заповіту. Тому , не зважаючи на той факт , що ОСОБА_5 заповідала своєму сину ОСОБА_3 земельну ділянку площею 3,0220 га , позивачка вважає , що її чоловік мав право на частину земельної ділянки . Крім того , чоловік мав право на частку у спадковому майні , а саме земельну ділянку площею 3,0220 га ,які на праві приватної власності належали ОСОБА_6 , яку фактично успадкувала ОСОБА_5 , але юридично не оформила спадкові права. Оскільки , ОСОБА_4 спадщину не прийняв та не має наміру її приймати , тому позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування право приватної власності на частину земельних ділянок , а саме площею 0,0977 га та 2,9243 га надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовані на території колишньої Козіївської сільської ради, які належать відповідно до Державного акту на право власності на землю ОСОБА_5 та площею 0,0977 га та 2,9243 га надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовані на території колишньої Козіївської сільської ради, які належать відповідно до Державного акту на право власності на землю ОСОБА_6 , фактично успадкованими ОСОБА_5

18.02.2021 ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області залучено до участі у справі в якості третьої особи , яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 ( а.с. 98).

02.02.2022 ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 ( а.с. 164).

Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 23.02.2022 , до участі у справі залучено правонаступника Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області - Краснокутську селищну раду Богодухівського району Харківської області. ( а.с. 182) .

У судовому засіданні представник позивача , адвокат Колісник І.І., підтримала позов ОСОБА_3 , просить задовольнити, позов ОСОБА_1 просить залишити без задоволення.

Представник відповідача Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області у судове засідання не з`явився , про дату , час і місце судового засідання повідомлявся належним чином та в установлений законом строк , відзив не подав.

Представник третьої особи, Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області, у судове засідання не з`явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , просив ухвалити рішення на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився , подав заяву заслухати справу у його відсутність, проти позову ОСОБА_3 не заперечував. Крім того у заяві вказав , що позов ,поданий адвокатом Коваленко О.В. до суду 12.03.2021 , від імені ОСОБА_4 ,як третьої особи ,яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору , до ОСОБА_3 про визнання права власності, він не підтримує і спору з ОСОБА_3 в нього не має.

Представник третьої особи ,адвокат Коваленко О.В., у судовому засіданні позов ОСОБА_3 визнала частково, позов ОСОБА_1 підтримала, просить задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши письмові докази по справі, допитавши свідків , дійшов до наступних висновків.

В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Частинами перщою та другою ст.1223 ЦК України передбачено , право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, будь -яка особа , яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини , вважається такою , що своєчасно прийняла спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає зі спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У постановах Верховного Суду : від 27.02.2019 у справі № 471/601/17, від 10.04.2020 у справі № 353/832/17, зроблено висновок про те, що державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті матері за адресою реєстрації.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування » судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

За змістом пункту 4.9 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців необхідно витребувати документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року в справі № 523/3522/16-ц (провадження № 61-21211св18) зроблено висновок, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Як свідчить ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах , із збереженням її цільового призначення.

Судом встановлено, що мати позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі.

За життя ОСОБА_6 набув у приватну власність, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 754009 від 19.06.2003, виданого на підставі розпорядження голови Краснокутської РДА Харківської області від 26.05.2003 за № 164, земельну ділянку площею 3,0220 га ( 2,9243 га ріллі та 0,0977 га кормових угідь ) надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району ( колишня- Козіївська сільська рада Краснокутського району ) Харківьської області . ( а.с. 21-22)

02.09.2005 ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений секретарем Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області , яким заповідав ОСОБА_5 житловий будинок по АДРЕСА_1 та все майно , що належатиме йому на час смерті, про що свідчить дублікат заповіту .( а.с. 15).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Козіївка Краснокутського району Харківської області, про що підтверджує свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 19.05.2020 ( а.с. 13 ).

На час смерті ОСОБА_6 був зареєстрований по АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_5 та сином ОСОБА_4 , про що свідчить довідка Козіївської сільської ради від 19.05.2020 № 491 . ( а.с. 18)

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина та його дружина ОСОБА_5 прийняла спадщину, оскільки постійно проживала з чоловіком на час відкриття спадщини , відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України, однак за життя вона спадкові права не оформила та свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримала у нотаріальній конторі.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину ) від 27.01.2021, спадкова справа після ОСОБА_6 не заводилася ( а.с.95)

Таким чином до складу спадкового майна після ОСОБА_6 увійшли житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 3,022 га ( 2,9243 га ріллі та 0,0977 га кормових угідь), відповідно до Державного атку на право власності на землю серї РЗ 754009.

Спадкодавець ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Козіївка Краснокутського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 06.11.2012. ( а.с.38)

Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 754008 від 19.06.2003 , виданого на підставі розпорядження голови Краснокутської РДА Харківської області від 26.05.2003 за № 164, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 3,0220 га ( 2,9243 га ріллі та 0,0977 га кормових угідь ) надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району ( колишня - Козіївська сільська рада Краснокутського району) Харківської області. ( а.с. 23-24)

Заповітом, посвідченим секретарем Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 02.03.2011, ОСОБА_5 заповідала сину ОСОБА_3 земельну ділянку площею 3,0220 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що належить їй відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №754008 від 19.06.2003, а все інше майно, що належатиме їй на час смерті в рівних частинах ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 ( а.с. 14) .

Відповідно до довідки Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 09.06.2020 , ОСОБА_5 була постійним жителем с. Козіївка та була зареєстрована по АДРЕСА_1 одна , однак проживала з сином ОСОБА_3 ( а.с.17 ).

Факт проживання ОСОБА_5 разом з сином ОСОБА_3 на час її смерті за вище вказаною адресою також підтверджує акт депутата Козіївської сільської ради від 25.09.2020, складеним за участю сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ( а.с. 25 ).

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , пояснили , що дійсно ОСОБА_3 проживав з матір`ю ОСОБА_5 на час її смерті, доглядав за нею, вів спільне господарство та поховав матір.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина та її син ОСОБА_3 прийняв спадщину, оскільки постійно проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини , відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України .

Крім того, за заявою ОСОБА_3 у нотаріальній конторі відкрита спадкова справа №140 /2020 після померлої матері , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.07.2020 . ( а.с.56)

Постановою державного нотаріуса Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області від 21.07.2020, ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що він пропустив строк для прийняття спадщини та відсутній правовстановлюючий документ на майно померлої ( а.с. 58 ).

Про те , що Державний акт на право приватної власності на землю серії РЗ № 754009 виданий на ім`я ОСОБА_6 та Державний акт на право приватної власності на землю серії РЗ № 754008 виданий на ім`я ОСОБА_5 втрачені підтверджується оголошенням в районній газеті « Промінь» №41 від 08.10.2020 ( а.с. 59 ).

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 до 01.05.2013 ніяким чином не виявляли свого наміру і бажання прийняти спадщину після матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не вчинили для прийняття спадщини , передбачених законом дій. ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не зверталися до нотаріуса із жодною заявою щодо прийняття або відмови від спадщини після померлої ОСОБА_5 , спадкові справи за їх заявами не заводилися, тому ОСОБА_7 та ОСОБА_4 спащину після матері не прийняли.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод , передбачених Консституцією , законами чи міжнародними договорами , або підставою для їх обмеження.

Позивач ОСОБА_3 на час відкриття спадщини не був зареєстрований разом з матір`ю в одному будинку , однак проживав разом з нею , що підтверджено належними доказами , а сама по собі відсутність реєстрації місця проживання разом з зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України про несвоєчасність прийняття спадщини , тому позивач, як спадкоємець за заповітом , своєчасно прийняв спадщину , що відкрилася після смерті матері ОСОБА_5 .

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 №7 « Про судову практику у справах про спадкування», у разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК України , відповідно до якої частка у спадщині , яку він мав право прийняти переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Враховуючи волю заповідача таке тлумачення статті 1275 ЦК України дозволяє усунути конкуренцію між спадкуванням за заповітом та законом , оскільки ніхто не може бути одночасно спадкоємцем за законом та заповітом відносно спадкової маси охопленої заповітом. Якщо призначені кілька спадкоємців за заповітом і той або інший з них відмовляється від прийняття своєї частини або , взагалі , вибуває із числа інших , то частини у спадщині інших у відповідній мірі збільшуються.

Проаналізувавши викладене та встановивши , що спадкоємці за заповітом , треті особи у цій справі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 спадщину після ОСОБА_5 у порядку й у строки ,визначені законом , не прийняли , то їх частина переходить до іншого спадкоємця позивача ОСОБА_3 , відповідно до ч.1 ст.1275 ЦК України.

Судовим розглядом встановлено, що єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_5 є її син ОСОБА_3 , який успадкував земельну ділянку площею 3,022 га , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №754008 , та земельну ділянку площею 3,022 га , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №754009, шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач ОСОБА_3 помер , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Після його смерті відкрита спадкова справа №257/2021 за заявою дружини ОСОБА_2 , яка є такою , що прийняла спадщину після померлого чоловіка.

Відсутність у ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину на вказане майно ,в силу вимог частини третьої статті 1296 ЦК України , не позбавляє його спадкоємців права на спадщину та не може свідчити про те, що ОСОБА_3 не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 .

Таким чином суд вважає за доцільне встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини та визнати за правонаступником ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , право приватної власності в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_5 , на земельну ділянку площею 3,0220 га, розташовану на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області , з цільовим призначенням : ведення товарного сільськогосподарського виробництва , відповідно до Державного акту на право власності на землю серії РЗ № 754008 та на земельну ділянку площею 3,0220 га, розташовану на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області з цільовим призначенням : ведення товарного сільськогосподарського виробництва , відповідно до Державного акту на право власності на землю серії РЗ № 754008.

Щодо позовної заяви ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно , суд зазначає наступне.

Інститут обов`язкової частки встановлює виключення із принципу свободи заповідального розпорядження, що має на меті захист майнових інтересів окремих спадкоємців першої черги, які є найбільш уразливими у соціально-майновому аспекті.

Сутність права на обов`язкову частку визначена у статті 1241 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до частини першої зазначеної статті малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Тлумачення статті 1241 ЦК України свідчить, що право на обов`язкову частку -це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги ( стаття 1261 ЦК України отримати певну частку у спадщині ,незалежно від змісту заповіту . Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі , присвяченій спадкуванню за заповітом , за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб , які мають право на обов`язкову частку у спадщині ,визначене статтею 1241 ЦК України , є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

До складу спадщини, на яке спадкоємці за законом одержують право на спадкування, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), окрім випадків, встановлених у статті 1219 ЦК України.

Стаття 1268 ЦК України визначає особливості прийняття спадщини окремими особами.

Так, відповідно до частини третьої цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина 4 статті 1268 ЦК України встановлює, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Співставлення переліку осіб, за якими визнається право па обов`язкову частку, та осіб, які вважаються такими, що прийняли спадщину в контексті частини 4 статті 1268 ЦК України, свідчить, що їх коло співпадає лише частково.

У разі, якщо майно спадкується вищевказаними особами (які вважаються такими, що прийняли спадщину), порядок спадкування і набутій ними права на спадкове майно має обов`язково враховувати особливості правового режиму відповідного майна. Якщо об`єктом спадкування виступає нерухоме майно, то відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав (крім іпотеки) проводиться у строк, що не перевищує п`ята робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав.

Зі змісту наведених норм слідує, що спадщина у вигляді нерухомого майна, яка відкрилась на користь спадкоємця із обов`язковою часткою, не переходить до нього автоматично. Нерухоме майно, право власності на яке не виникло у спадкодавця, не може бути включено до спадкової маси, оскільки відповідна державна реєстрація не проведена.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не здійснено державну реєстрацію права на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

До складу спадкової маси включається не обов`язкова частка як така, а конкретне майно, право власності на яке належало спадкодавцю відповідно до розміру цієї частки.

При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховується увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального підказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини.

Отже, слід розмежовувати поняття «обов`язкова частка» і «майно, що входить до складу спадщини». Обов`язкова частка не входить до складу спадщини, спадкуванню підлягає саме майно.

Частина І статті 1276 ЦК України визначає сутність спадкової трансмісії, а саме: якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

За спадковою трансмісією перехід права на спадкування здійснюється не за правом черговості, а за правом закликання до спадщини правонаступника померлого спадкоємця.

Згідно із частиною 1 статті 1276 ЦК України перехід права на прийняття спадщини за спадковою трансмісією не застосовуються щодо обов`язкової частки у спадщині.

Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер у тому розумінні, що цим правом наділяється виключно певне вичерпне коло спадкоємців першої черги, які є найбільш уразливими у задоволенні їх майнових інтересів (стаття 1241 ЦК України). Зокрема відповідним правом наділені особи, які в силу свого фізичного стану об`єктивно позбавлені здатності рівної, поруч з іншими особами, реалізації своїх прав, що вимагає додаткового їх захисту з боку держави.

Тому право на обов`язкову частку прямо виключено зі спадщини, яка переходить до спадкоємців особи, що мала це право.

Разом із тим, якщо спадкоємець, що мав право на обов`язкову частку, прийняв спадщину і після цього помер, то його спадкоємці успадковують майно, до якого ввійшла прийнята обов`язкова частка. У такому випадку буде мати місце не перехід права на обов`язкову частку до спадкоємців, а прийняття спадщини у загальному порядку.

Такий висновок викладений в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №706/874/18.

Прийняття спадщини спадкоємцем є обов`язковою умовою здійснення права на спадщину як за законом і за заповітом , так і права на обов`язкову частку у спадщині.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.06.2020 у справі № 556/734/13-ц.

Судом встановлено , що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Після смерті ОСОБА_7 відкрита спадкова справа № 10/2020 за заявою його дружини ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 23.08.2020.

Оскільки за життя ОСОБА_7 у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , на час відкриття спадщини він з спадкодавцем не проживав , тому вважається таким , що не прийняв спадщину , а отже ОСОБА_1 не може претендувати на спадкове майно , яке не входить до складу спадщини ОСОБА_7 .

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що право на обов`язкову частку у спадщині не входить до складу спадщини (спадкова маса) і не може бути передано спадкоємцеві в порядку спадкування, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір, що підтверджено квитанцією про сплату, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 1025,00 грн.

Керуючись ст. 1223, 1225 ,1296 ЦК України, ст. 10,12,13,81,263-265,354 ЦПК України, суд,

ухвалив :

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування право приватної власності на земельну ділянку площею 3,022 га ( 2,9243 га ріллі ,кадастровий номер : :01:000:0504 , та 0,0977 га кормових угідь , кадастровий номер : :04:000:0481) , яка знаходиться на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області , згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії РЗ № 754008 від 19.06.2003 та на земельну ділянку площею 3,022 га ( 2,9243 га ріллі ,кадастровий номер : :01:000:0505, та 0,0977 га кормових угідь , кадастровий номер : :04:000:0482) , яка знаходиться на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області , згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії РЗ № 754009 від 19.06.2003.

Стягнути з Краснокутької селищної ради Богодухівського району Харківської області на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1025 ( одна тисяча двадцять п`ять ) грн. 05 коп.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про визнання права власності на спадкове майно, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору : ОСОБА_4 , Краснокутська державна нотаріальна контора Харківської області - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення .

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи :

Позивач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована по АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

Відповідач: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області, юридична адреса: вул. Охтирська, 1, смт Краснокутськ, Богодухівського району, Харківської області, 62002, ;

Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований по АДРЕСА_3 , РНОКПП : НОМЕР_5 ;

Краснокутська державна нотаріальна контора Харківської області,юридична адреса : вул. Миру,127 смт Краснокутськ Богодухівського району Харківської області , 62002 .

Повний текст рішення складено 09.03.2023 .

Суддя Вовк Л. В.