РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/149/23

02 березня 2023 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Олійника П. В.

з участю секретаря Зберун К. Ф.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Остапенка В.С.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд, поділити спільне майно подружжя, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі у вигляді 4 292,60 грн. судового збору; 4900,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В обгрунтування позовних вимог покликається на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та адвокат Остапенко В.С. збільшили позовні вимоги та просили суд позовні вимоги задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні збільшені позовні вимоги визнав в повному обсязі .

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що 21 травня 2005 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрували шлюб у Костопільському районному відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 21 травня 2005 року зроблено запис №81 та підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 .

У спільному шлюбі, сторони мають двох дітей: сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про що 15 квітня 2006 року складено відповідний актовий запис за №13 та зареєстровано виконавчим комітетом Малолюбашанської сільської ради Костопільського району Рівненської області і підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ; дочку, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про що 05 березня 2010 року складено відповідний актовий запис за №8 та зареєстровано виконавчим комітетом Малолюбашанської сільської ради Костопільського району Рівненської області і підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 21 травня 2005 року Костопільським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненської області, актовий запис про шлюб №81 - розірвано .

За час спільного проживання подружжям отримано земельну ділянку площею 0,2115 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Земельну ділянку оформлено на ОСОБА_2 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №374989 від 18 липня 2006 року. Кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:0006. J Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

28 липня 2006 року виконавчим комітетом Маполюбашанської сільської ради Костопільського району Рівненської області винесено рішення №58 «Про надання дозволу на будівництво власного житлового та господарських будівель на виділеній земельній ділянці».

На вищезазначеній земельній ділянці, за рахунок спільних трудових і грошових затрат подружжя, побудовано житловий будинок з господарськими будівлями.

Після закінчення будівництва житлового будинку з господарськими будівлями, право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з якої вбачається, що державну реєстрацію проведено 04.03.2016 року.

Згідно зі змістом ст. 60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Верховним Судом України при розгляді справи № 6-843цс17 (постанова від 24.05.2017 року) висловлена Правова позиція про те, що за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 70 СК України, - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2016 року №6-2811цс15, згідно ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, діляться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються кожному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України).

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

З висновку про вартість майна вбачається, що, ринкова вартість станом на 03.10.2022 року 1/1 частки об`єкту житлового будинку загальною площею 105,1 кв. м., становить 206 011,98 грн.

Аналізуючи зібрані у справі докази, та враховуючи що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору тавитрат, пов`язаних зрозглядом справи. До витрат, пов`язаних зрозглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів тапроведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місце знаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Питання судових витрат, що в даному спорі становлять сплату судового збору в сумі 4 292, 60 грн. , суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір.

Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 2 146,30 грн.

Встановлено, що 02.01.2023 року позивач ОСОБА_1 уклала договір доручення про надання професійної правничої допомоги з адвокатським бюро Остапенка В.С. У відповідності до укладеного договору позивач оплатила 4900 грн. за послуги адвокату, що підтверджується наявним в матеріалах справи ордером, квитанцією , актом приймання передачі послуг по наданню професійної правничої допомоги .

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4900,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57, 60-61, 65, 70 СК України, 369, 391 ЦКУкраїни, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 137, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя- задовольнити.

Визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,2115 га розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої: :01:002:0006.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на наступні частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: коридор (приміщення 1) загальною площею 12,1 м2, вітальня (приміщення 2) загальною площею 28,9 м2, житлова кімната (приміщення 3) загальною площею 19,0 м2, санвузол (приміщення 6) загальною площею 5,7 м2 , котельня (приміщення 7) загальною площею 3,2 м2.

Залишити у власності ОСОБА_2 наступні частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: житлову кімната (приміщення 4) загальною площею 21,2 м2, житлову кімнату (приміщення 5) загальною площею 15,0 м2,

Визнати право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої: :01:002:0006.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_5 , 2 146 (дві тисячі сто сорок шість) грн., 30 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_5 , зареєтрованої за адресою: АДРЕСА_1 , з державного бюджету 50% відсотків судового збору, що становить 2 146 (дві тисячі сто сорок шість) грн., 30 коп., сплаченого 05.01.2023 року згідно квитанції №0.0..1, сплаченого 01.02.2023 року згідно кританці № 0.0..1.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_5 , 4900 (чотири тисячі дев`тсот) грн., 00 коп. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Текст рішення виготовлено 07 березня 2023 року.

СуддяП. В. Олійник