Справа № 357/3/23
Провадження № 2/357/672/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 березня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участю секретаря - Сокур О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2023 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , як його представник, звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, мотивуючи тим, що 25 серпня 2006 року між ОСОБА_1 (надалі - Позивач) та ОСОБА_2 (надалі - Відповідач) було укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 1224 та який було розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2022 року у справі № 357/9791/22.

Під час цього шлюбу у Позивача з Відповідачем народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із Відповідачем.

25 листопада 2022 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано судовий наказ у справі № 357/9801/22 про стягнення з Позивача на користь Відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) частини заробітку (доходу) Позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 вересня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, при видачі вищевказаного судового наказу судом не було взято до уваги обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, передбачені статтею 182 Сімейного кодексу України, які, у тому числі, можуть передбачати зменшення розміру аліментів, визначених на підставі судового наказу.

Таким чином, судом не було враховано наявність перебування на утриманні Позивача непрацездатного батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає разом з Позивачем за однією адресою, є пенсіонером за віком та хворіє на цукровий діабет II типу середнього ступеня, у зв`язку з чим потребує постійного медикаментозного лікування і систематичного лікарського контролю, яке через невеликий розмір пенсії не в змозі забезпечити самостійно.

Крім того, Позивач також має аналогічні проблеми зі здоров`ям - цукровий діабет II типу середнього ступеня, що потребує постійного медикаментозного лікування і систематичного лікарського контролю.

На сьогодні, склалася ситуація, коли Позивач не в змозі платити визначений вказаним судовим наказом розмір аліментів ще й у зв`язку з нестабільним заробітком (доходом), що є наслідком важкої економічної ситуації в країні пов`язаної із війною, що майже рік триває в Україні. Слід зазначити, що Позивач є фізичною особою-підприємцем, тому його дохід безпосередньо пов`язаний із попитом споживачів на ринку, який, на даний час, є не великим та не постійним.

Тому, Позивач вимушений просити про зменшення вищезазначеного розміру аліментів до мінімального гарантованого розміру, тобто до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце зареєстрованого проживання: АДРЕСА_1 , на підставі судового наказу від 25.11.2022 року, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі № 357/9801/22, на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Залишити судові витрати, які ОСОБА_1 очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, за ним без відповідного відшкодування ( а. с. 1-5 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2023 року ( а. с. 34 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду, які отримані 06.01.2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Ухвалою судді від 11.01.2023 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів була залишена без руху ( а. с. 39-41 ).

16 січня 2023 року за вх. № 1264 судом отримано заяву про усунення недоліків ( а. с. 43-44 ) та квитанцію про сплату судового збору ( а. с. 47 ).

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи.

17 січня 2023 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 48 ).

08 лютого 2023 року за вх. № 5420 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 49 ).

Згідно отриманої відповіді, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 26.07.2013 року.

Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи - відповідача.

Ухвалою судді від 09 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін та призначено судове засідання у справі на 09.03.2023 року ( а. с. 50-51 ).

Ухвалою суду від 09.03.2023 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову, керуючись вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, 09.03.2023 року за вх. № 9960 судом отримано від представника позивача ОСОБА_3 заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не заявилася, 22.02.2023 року за вх. № 7522 судом отримано заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється ( ч. 2 ст. 247 ЦПК України ).

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2022 року ( а. с. 11-13 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, від даного шлюбу у сторін по справі є спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження від 05.07.2011 року серії НОМЕР_2 , актовий запис за № 1015 ( а. с. 14 ).

Судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2022 року стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу ) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 вересня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 15 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом ( ч. 3 ст. 160 ЦПК України ).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу, позивач обґрунтовував його тим, що на його утриманні перебуває непрацездатний хворий батько, зазначене не було враховано судом при видачі вищевказаного судового наказу та він сам має проблеми зі здоров`ям.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо.

Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане судам Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року.

Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, для збільшення чи зменшення розміру аліментів достатньо хоча б однієї із вказаних обставин.

Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначають: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із погіршенням матеріального становища платника аліментів, останній може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, за наявності відповідних обставин, батько дитини може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів.

Слід зазначити, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна-розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналіз вказаних норм свідчить, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Причиною, по якій позивач просив змінити розмір аліментів є перебування на його утриманні непрацездатного хворого батька, зазначене не було враховано судом при видачі вищевказаного судового наказу, а також те, що він сам має проблеми зі здоров`ям, однак, дана обставина не може бути взята до уваги судом, виходячи з наступного.

Так, позивач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття незалежно від наявності рішення суду про стягнення аліментів.

Більш того, позивач не звертався до суду з заявою про скасування судового наказу з обставинами, про які зазначав останній звертаючись до суду з даним позовом, що при видачі судового наказу не було враховано перебування непрацездатного батька на його утриманні.

Так, позивачем до позовної заяви надано консультативні висновки спеціаліста, виданих на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ( а. с. 23, 24 ), лист, на якому перелічено ліки, шість пунктів та строк їх прийняття ( а. с. 25 ) та фіскальні чеки ( а. с. 26 ).

Вказані консультативні висновки та чек про придбання ліків датуються 15 грудня 2022 року.

Іншій фіскальний чек, який доданий позивачем до позову ( а. с. 26 ) та датований 14.12.202 року на суму в розмірі 1 563 гривень за медичні послуги не приймається судом до уваги, оскільки датований до консультативних висновків ( 15.12.2022 рік ), крім того не зрозуміло кому та які медичні послуги були надані.

Крім того, суд надає критичної оцінки наявному в матеріалах справи листу від 15.12.2022 року, на якому міститься перелік ліків ( шість пунктів ), оскільки останній не містить підпису лікаря, печатки та відповідно кому саме вони призначалися.

Аналізуючи додані позивачем до позовної заяви консультативні висновки, складені на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ( а. с. 24, 25 ), вбачається, що у пацієнтів діагностовано цукровий діабет 2 типу, позивачу рекомендовано такі ліки, як: ксігдуо 10/1000, глюкофаж 1000 ( два препарати ), а ОСОБА_5 - ксігдуо 10/1000, йосен та айглимет 50/100 ( три препарати ).

У вищевказаних рекомендаціях консультативних висновків, окрім вищевказаних, інші ліки не були рекомендовані лікарем.

Отже, у суду також виникає сумнів стосовно наявного у справі листа від 15.12.2022 року, в якому зазначено перелік ліків ( сальварекс, холудексан, агепта та коледан ), який не містить підпису лікаря, печатки та відповідно кому саме вони призначалися, оскільки у вищевказаних консультативних висновках такі препарати останнім не було рекомендовано.

Стосовно наявного в матеріалах справи фіскального чеку ( а. с. 26 ) на придбання ліків на суму 4 124,60 грн., суд надає критичної оцінки, оскільки з переліку ліків, які були придбані ( агепта, глюкофаж, коледан, холудексан ), з вказаного переліку придбаних ліків лише глюкофаж було рекомендовано позивачу відповідно до консультативного висновку спеціаліста.

Окрім вищевказаних консультативних висновків від 15.12.2022 року, матеріали справи не містять інших документів, які б свідчили про погіршення здоров`я з боку позивача ( висновки лікарів, постійні або періодичні обстеження, призначення ліків, встановлення групи інвалідності, тощо ).

Як зазначено позивачем в позовній заяві його батько є пенсіонером, отримує пенсію, однак йому не вистачає у зв`язку з тим, що потребує постійного медикаментозного лікування і систематичного лікарського контролю, однак доказів зазначеному з боку позивача суду не було надано ( постійне медикаментозне лікування, систематичний лікарський контроль, тощо ).

Крім того, з боку позивача не надано суду жодних належних та допустимих доказів, з яких суд мав би можливість встановити дійсність перебування непрацездатного батька на утриманні останнього (документи, що підтверджують перебування на утриманні, його доходи, розмір пенсії батька, тощо ).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач працює та отримує хоча б якийсь дохід, його можливість утримувати та відповідно матеріальна допомога з боку позивача надавалась батьку взагалі.

До того ж, перебування на утриманні платника аліментів непрацездатних батьків не є однозначною підставою для зменшення розміру аліментів.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 760/11934/16-ц, провадження № 61-28152св18.

Реєстрація позивача і його батька за однією адресою не свідчить про перебування батька на утриманні позивача.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19).

Аналогічний висновок міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2021 року у справі № 705/3172/19, провадження № 61-10103св20.

Також, не заслуговують на увагу і доводи позивача, що останній не в змозі плати визначений судовим наказом розмір аліментів у зв`язку з нестабільним заробітком, в наслідок важкої економічної ситуації в країні пов`язаної із війною, оскільки незалежно від того, чи втратила особа працевлаштування до введення воєнного стану, чи після, обов`язок сплати аліментів за нею залишається.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Такої позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/21, провадження № 61-15542св21.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

До того ж, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, провадження № 61-46794св18.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір ( а. с. 6, 47 ).

Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, не підлягають стягненню і судові витрати з відповідача ОСОБА_2 на його користь.

Окрім цього, звертаючись до суду з вказаним позовом, в прохальній його частині, позивач просив судові витрати залишити за ним ( а. с. 4 ).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 51, 124 Конституції України, ст. 179, ст. ст. 180-184, 192 СК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 13, 18, 19, 81, 82, 89, 133, 141, 160, 263-265, 273, 353, 354, 355 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Повний текст судового рішення виготовлено 09 березня 2023 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов