Справа №552/4125/22
Провадження № 2/552/141/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року Київський районний суд м. Полтави у складі: головуючого судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря Назаренко К.В., розглянувши в м. Полтаві справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда Олександр Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 30.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.та зареєстрований в реєстрі за №26150 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №2367832 від 27.09.2020 року. В обґрунтування позову зазначив, що відсутній факт безспірності заборгованості позивача перед відповідачем. Крім того, у приватного нотаріуса на момент вчинення виконавчого напису були відсутні необхідні документи, що засвідчують безспірність заборгованості. Також посилається на те, що у судовому порядку визнано незаконною постанову КМУ №662 від 26.11.2014 року в тій частині, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 3500 грн.

Ухвалою судді від 09.08.2022 року по даній справі було відкрито спрощене провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 13.02.2023 року було визначено проводити розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, в задоволенні позову просить відмовити.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, будь-які заяви по суті справи суду не подавали.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 30.04.2021 року було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №26150, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №2367832 від 27.09.2020 року (а.с.16).

Відповідно до вказаного виконавчого напису звернено стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за період з 11.01.2021 року по 28.04.2021 року на: 6000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 20700 грн. заборгованість за нарахованими і несплаченими відсотками; 600 грн. заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту; Загальна заборгованість становить 28230 грн.

Також судом встановлено, що кредитний договір №2367832 від 27.09.2020 року нотаріально не засвідчено, а вчинено в простій письмовій формі (а.с.17-20). Відповідно до умов вказаного вище кредитного договору, який укладений між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , вбачається, що позикодавець надає ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6000 грн. на строк 30 днів з 27.09.2020 року. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 27.10.2020 року.

Суду не надано копію договору або інші докази щодо відступлення прав вимоги, згідно з яким ТзОВ «Мілоан» відступило право вимоги за вказаним вище кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», що має істотне значення.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Згідно зіст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вимоги ст.50 Закону України «Про нотаріат» передбачають, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати і бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №61-154св18. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

Таким чином, основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки.

В оскаржуваному виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 11.01.2021 року по 28.04.2021 року в розмірі: 6000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 20700 грн. заборгованість за нарахованими і несплаченими відсотками; 600 грн. заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту;

Представник відповідача не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позов разом із документами та доказами в його підтвердження. Приватний нотаріус та приватний виконавець також не надали суду будь-яких пояснень і доказів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Представник відповідача не надав суду докази, які б свідчили про те, що на момент вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису боржник мала безспірну заборгованість перед стягувачем, що заборгованість існувала взагалі, що була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, що не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості, її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Беручи до уваги, що стягнення заборгованості нотаріусом проводилося за період з 11.01.2021 року по 28.04.2021 року, тобто за незначний період, що згідно вказаного вище виконавчого напису нотаріуса прострочена заборгованість за кредитом за цей період складала 6000 грн., а прострочена заборгованість по нарахованим і несплаченим відсоткам за користування кредитом за цей період склала 20700 грн, а прострочена заборгованість за комісією склала 600 грн., суд дійшов висновку про те, що на момент вчинення нотаріусом вказаного вище виконавчого напису боржник не мала безспірну заборгованість перед стягувачем, що не була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.

В своїй позовній заяві представник позивачки посилається на те, що згідно чинного законодавства виконавчий напис можливо вчинити лише на підставі оригіналу нотаріального посвідченого договору, а позивачка такий договір не укладала.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року по справі №910/10374/17 зазначено, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14.

Беручи до уваги, що позивачка по справі заперечує укладання нею нотаріально посвідченого кредитного договору, який би став підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса, а відповідач по справі не надав суду такий нотаріально посвідчений кредитний договір, суд дійшов висновку про те, що нотаріус Остапенко Є.М. під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису недотримався вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, що є підставою для визнання таким, що не підлягає виконанню зазначеного вище виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Матеріали справи не містять в собі докази про те, що на адресу ОСОБА_1 надходила вимога від відповідача про усунення порушень основного зобов`язання.

В постанові Верховного Суду від 30.09.2019 року по справі № 357/12818/17зазначено, що аналіз підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Відповідач по справі не надав суду докази того, що він як кредитор надсилав позивачці по даній справі як боржникові повідомлення - письмову вимогу про усунення порушень, що також свідчить про порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження даних витрат представником позивачки надано суду копію договору про надання правової допомоги від 13.07.2022 року, розрахунок витрат на правову допомогу, копію квитанції про отримання 3500 грн. адвокатом.

В зазначеному договорі про надання правової допомоги в п.4.1 сторони дійшли згоди про те, що розмір гонорару за послуги/роботи адвоката за даним договором складає 3500 грн.

Зважаючи на те, що позивачка і адвокат Нога А.П. у виконання зазначеного договору про надання правової допомоги узгодили суму наданих послуг, що відповідач не подавав до суду клопотання про зменшення розміру витрат у зв`язку з недотриманням вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 грн. При цьому суд враховує, що позов задовольняється повністю і витрати стягуються судом пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки суд стягує сплачений позивачкою судовий збір по справі в розмірі 992.40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.12, 13, 16, 18 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», - суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 30.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.та зареєстрований в реєстрі за №26150 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №2367832 від 27.09.2020 року в розмірі 28230 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (місце знаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн. та судові витрати в розмірі 992 грн. 40 коп., а всього 4492 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 23.03.2023 року.

СУДДЯ: