14 лютого 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

судді Борєйко О.М.
за участю секретаря судового засідання Чорнуцької І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно утриманих грошових коштів,
Черкаська міська рада звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою.
30 березня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування нежитлової будівлі, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2568, згідно умов якого ОСОБА_1 набула у власність магазин, що знаодиться в АДРЕСА_1 , навпроти будинку побуту «Славутич» (надалі - нежитлова будівля) загальною площею 39,2 кв. м.
Позивач неодноразово звертався до відповідача про необхідність укладення договору оренди землі, що підтверджується лисами за вих. №915-01-25 від 16 березня 2021 року та за вих. №371-01-20 від 22 лютого 2022 року, які відповідачем залишені без реагування.
Враховуючи викладене, позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі; проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує.
Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (ухвалює заочне рішення).
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилсь, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу її реєстрації, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі «Судова влада України».
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, в судове засідання двічі не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву чи заперечень на позовну заяву суду не надала.
Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо у судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до наступного.
Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору
30 березня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування нежитлової будівлі, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2568, згідно умов якого ОСОБА_1 набула у власність магазин, що знаодиться в АДРЕСА_1 , навпроти будинку побуту «Славутич» (надалі - нежитлова будівля) загальною площею 39,2 кв. м.
Позивач неодноразово звертався до відповідача про необхідність укладення договору оренди землі, що підтверджується лисами за вих. №915-01-25 від 16 березня 2021 року та за вих. №371-01-20 від 22 лютого 2022 року, які відповідачем залишені без реагування.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України, в разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.
Згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди земельної ділянки із земель комунальної власності укладається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. ст. 116, 125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.
Відповідно до ч.1 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.
Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Кондиційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права у спірних правовідносинах суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, «Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла реально отримати за звичних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особи, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких утворених його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з визнанням права володіння земельною ділянкою, та відшкодування завданих збитків. Відповідно до пункту "д" частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неотримання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
За змістом приписів ЦК України та ЗК України від заподіяння шкоди (збитків) є заходом відповідальність, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.
Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України ). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За громадян хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка заподіяла шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина другої статті 1166 ЦК України ).
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що забезпечують у зв`язку з безпідставним виробництвом чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла рахунок у себе за іншу особу (потерпілого) без достатньої правової підстави (підставно набути майно), зобов`язана повернути його потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли основа, на яку воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання забезпечення за наявністю одночасно таких умов: набуття чи збереження майна окремою особою (набувачем) за рахунок іншого (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за іншу правову підставу або підставу, на яку майно набуло, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі N 6-3090цс15).
У разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договору спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом за положенням глави 83 ЦК України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі N 6-88цс13).
За змістом приписів глави 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які забезпечуються із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом встановлення відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондиційних зобов`язань вина не має значення, поза місцем є факт неправомірного набуття (збереження) майна особою за рахунок іншої.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набути (збереже) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, після чого набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цієї майна.
Судами першої й апеляційної інстанції встановлено, що відповідач є власником вказаного у пункті 2 цієї нерухомої власності, яка розміщена на земельних ділянках, право користування якими прийнято рішенням подавача N 855 для Підприємства споживчої кооперації "Лозівська торговельно-виробнича міжрабаза " у зв`язку з цим. язку з продажем нерухомого майна, зокрема, відповідачі. Законність рішення N 855 у частині припинення права постійного користування земельними ділянками оскаржувалося підприємством у судовому порядку, і, як установив суд першої інстанції, 19 червня 2014 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області прийняв постанову, що набрала законної сили 25 липня 2014 року, якою у задоволенні позовних вимог відмовив.
Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України . Так, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що переходить у користування, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина другої статті 120 ЗК України ). Набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини першої статті 141 ЗК України ).
За змістом глави 15 ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.
Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строків платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані оплачувати орендну плату (пункт "в" частині першої статті 96 ЗК України ).
Право оренди земельної ділянки подається з моменту державної реєстрації цього права ( стаття 125 ЗК України ).
За змістом приписів про надання права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для надання права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була віддана в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Протест, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України , не є правопорушенням наявним у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якому цей будинок, будівля, споруда розташовані.
Відтак, Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутні підстави подані до спільних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок.
До моменту оформлення розміщення власником об`єкта нерухомого майна майна права оренди земельної ділянки, на якій цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом умовними.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе вартість, яка має бути сплачена за користування нею, зобов`язаний повернути ці вартості власника земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом) висновки сформульовані в постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 922/207/15)».
Позивач неодноразово звертався до відповідача про необхідність укладення договору оренди землі, що підтверджується лисами за вих. №915-01-25 від 16 березня 2021 року та за вих. №371-01-20 від 22 лютого 2022 року, які відповідачем залишені без реагування.
Враховуючи викладене, заборгованість відповідача за користування
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно платіжного доручення №265 від 27 липня 2022 року, позивачем при зверненні до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою сплачено судовий збір в сумі 2481 гривня 00 копійок, який, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача.
На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 15,16, 22, 82, 83, 181, 1166, 1212 Цивільного кодексу України, згідно ст.ст.15, 93, 96, 116, 120, 124, 125, 206, Земельного кодексу України та керуючись ст.ст. 13, 76-81, 83, 89, 95, 133, 141, 263, 280 -283, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України,
Позовні вимоги Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно утриманих коштів задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

Позивач: Черкаська міська рада, адреса: 18001, м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, буд. 36, ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 25212542;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя О.М. Борєйко