Справа № 473/1865/22
РІШЕННЯ

іменем України

"14" березня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Кріпак Н.Г.,

за участю: представника позивача адвоката Вуїв О.В.,

представника відповідача адвоката Чабанюка В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, поданим в його інтересах представником адвокатом Вуїв Оксаною Вікторівною, до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 4 375 992 грн. 81 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 травня 2019 року між сторонами було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв у позику 661 000 грн. 00 коп. (еквівалент 24930 доларів США) на строк до 01 серпня 2019 року. Факт передачі коштів підтверджується розпискою від 22 травня 2019 року. Станом на час звернення з вказаним позовом до суду відповідач позику не повернув.

В зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 911665 грн. 17 коп. (сума позики еквівалентна 24930 доларів США), проценти, відповідно до п.4 договору позики (120 % річних) в розмірі 3464327 грн. 44 коп., а всього 4 375 992 грн. 81 коп.

Ухвалою суду від 10 серпня 2022 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

14 вересня 2022 року представником відповідача адвокатом Чабанюком В.С. подано відзив на позов, згідно якого в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити в повному обсязі, з огляду на наступне:

- гроші за вищевказаним договором відповідач від позивача не отримував (між сторонами певний час існували господарські відносини, за якими позивач надавав відповідачу засоби захисту рослин, насіння, розрахунок за які відповідач здійснював своєчасно та в повному обсязі готівкою або продукцією власного виробництва, про що позивачем власноруч здійснювалися відповідні записи);

- наданий позивачем розрахунок процентів не може бути прийнятий до уваги, оскільки, з огляду на положення ст. 625 ЦК України, обумовлений розрахунок повинен бути здійснений виходячи з суми заборгованості за договором позики в валюті зобов`язання, а саме 661 000 грн. 00 коп. та з дати невиконання спірного зобов`язання, тобто з 01 серпня 2019 року;

- неспівмірність суми нарахованих процентів із сумою позики.

В свою чергу, представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Вуїв О.В. надано відповідь на відзив, в якому остання, посилаючись на положення діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини, наявність належних доказів щодо виникнення між сторонами позикових зобов`язань в обсязі, зазначеному позивачем, правомірність нарахування процентів, відповідно до умов договору, ст. 1048 ЦК України, вказувала на обґрунтованість заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Чабанюком В.С. надано заперечення щодо відповіді на відзив, в якій останній вказував на неправомірне нарахування позивачем процентів після спливу визначеного договором позики строку. Разом з тим, нарахування процентів у розмірі 120 % річних на підставі ст. 625 ЦК України договором позики не передбачено.

Ухвалою суду від 15.12.2022 було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Вуїв О.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі, зазначивши аргументи, що є подібними в позові, відповіді на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Чабанюк В.С. у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав з підстав, викладених у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики № 4, відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти в сумі 661 000 грн. 00 коп., які останній зобов`язався повернути до 01 серпня 2019 року (п.п.1,5 договору). За умовами вказаного договору, в разі девальвації протягом строку дії даного договору національної грошової валюти України позивальник зобов`язується повернути суму позики в гривні, що еквівалентна 24 930 доларів США за середньозваженим курсом на день платежу.

За весь час фактичного користування коштами відповідач зобов`язаний сплачувати проценти, відповідно до п.4 договору позики (120 % річних). Проценти виплачуються разом з поверненням позики.

На підтвердження отримання відповідачем коштів, зазначених у договорі позики №4 від 22 травня 2019 року, останнім написана розписка від 22 травня 2019 року (розписка № 4).

Аналізуючи доводи сторін, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідноч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Заборони щодо написання розписки про передачу грошових коштів, якщо між сторонами укладений договір позики в письмовій формі, чинне законодавство України не встановлює.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.1, 5 ст. 203 ЦК України).

Згідно ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зокрема, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (ст. 1051 ЦК України).

Як зазначалося вище, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, тому в разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 77, 78 ЦПК України.

Судом встановлено, що між сторонами 22 травня 2019 року був укладений письмовий договір позики №4, в якому останні визначили його умови, в тому числі щодо предмета позики, порядку та строків її повернення, процентів за користування коштами. Договір підписаний сторонами.

В матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_2 від 22 травня 2019 року (розписка №4), в якій останній підтвердив, що отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 661 000 грн. 00 коп. (еквівалент 24 930 доларів США). В даній розписці чітко зазначено суму позики, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка отримала кошти, та особи, яка їх надала, ідентичні особистим даним позикодавця, позичальника, зазначеними в договорі позики (договір позики № 4) від 22 травня 2019 року. Розписка власноруч підписана відповідачем.

Належних та допустимих доказів, що гроші за договором позики від 22 травня 2019 року (договір позики №4) не були отримані відповідачем від позикодавця, ОСОБА_2 не надано.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ч.ч.1-3 ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання.

Однак позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав, що підтверджується наявністю боргового документа (оригінал розписки № 4) в позикодавця та відсутністю інших доказів повернення відповідачем коштів у повному обсязі або в певній частині (ст. 545 ЦК України), відповідно до договору позики № 4 від 22 травня 2019 року.

Надані відповідачем копії записів із блокнотів не можуть свідчити про виконання відповідачем свого зобов`язання за спірним договором позики повністю або частково, оскільки не стосуються договору позики № 4 від 22 травня 2019 року.

Згідно ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно укладеного між сторонами договору позики, відповідач зобов`язався повернути позивачу в строк до 01 серпня 2019 року суму позики - 661 000 грн. 00 коп. (згідно розписки на час укладення договору позики еквівалент суми позики становив 24 930 доларів США). В разі девальвації протягом строку дії даного договору національної грошової валюти України позивальник зобов`язується повернути суму позики в гривні, що еквівалентна 24 930 доларів США за середньозваженим курсом на день платежу.

За офіційним курсом НБУ станом на 01.08.2019 (день платежу за умовами договору позики №4 від 22.05.2019) 1 дол. США складав 25,0208 грн., середньозважений курс на готівковому валютному ринку України (за даними НБУ) на 01.08.2019 25,4059 грн. Таким чином, станом на 01.08.2019 зниження курсу національної валюти по відношенню до долара США не відбулося.

За такого, відповідач зобов`язаний повернути позивачу борг за договором позики №4 від 22 травня 2019 року в сумі 661 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Приписи вказаної статті визначають загальні умови нарахування, сплати процентів за користування грошовими коштами як істотні умови договору позики, кредитного договору.

Вказані проценти є складовим елементом плати за надану позику/кредит, що разом з основною сумою позики/кредиту становить загальну суму боргу, яку боржник повинен сплатити.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 належать до стягнення також проценти за користування позикою за період з 23.05.2019 до 23.07.2022 (в межах позовних вимог) в розмірі 2 516 508 грн. 49 коп. (661 000 х 120 % / 365 х 1 158 дн.).

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (73 %), на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) у розмірі 9 055 грн. 65 коп. (12 405 х 73%).

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265,268,272,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики № 4 від 22.05.2019 в розмірі 661 000 (шістсот шістдесят одна тисяча) грн. 00 коп., проценти в розмірі 2 516 508 (два мільйона п`ятсот шістнадцять тисяч п`ятсот вісім) грн. 49 коп., а всього 3 177 508 (три мільйона сто сімдесят сім тисяч п`ятсот вісім) грн. 49 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 9 055 (дев`ять тисяч п`ятдесят п`ять) грн. 65 коп.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.03.2023.

Суддя Л.В. Лузан