ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар : Боштенко В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2021 року по цивільній справі за заявою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Індутного-Шматько Станіслава Миколайовича про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 15.09.2010 року у цивільній справі №2-11131/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором вирішено:

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 191411 (сто дев`яносто одна тисяча чотириста одинадцять) грн. 40 коп.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати у сумі 1820 (одна тисяча вісімсот двадцять) 40 коп.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.03.2015 року замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у виконавчому провадженні за виконавчими листами № 11131/10, виданими Московським районним судом м.Харкова про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , ОСОБА_1 за кредитним договором.

ОСОБА_1 подала заяву приватному нотаріусу ХМНО Мангушевій О.С. якою просить прийняти в депозит грошові кошти в сумі 191411,40 грн. на ім`я ТОВ «Кей-Колект» в рахунок погашення заборгованості за рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі №2-11131/10 від 15.09.2010 р., що також підтверджується квитанцією №02 від 26.04.2021 р.(26,27)

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Індутний-Шматько С.М. подав заяву про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, оскільки відповідач не повідомлялась про наявність нового стягувача ТОВ «Кей-Колект», листів/вимог щодо погашення заборгованості на користь нового стягувача вона не отримувала. 23.04.2021 р. листом за №27-0025/35447 ОСОБА_1 повідомлено, що згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 21.11.2017 р. №4302 у ТОВ «Кей-Колект» було анульовано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на надання послуг з факторингу. У зв`язку із чим, 26.04.2021 р. ОСОБА_1 подала заяву приватному нотаріусу ХМНО Мангушевій О.С. якою вона просить прийняти в депозит грошові кошти в сумі 191411,40 грн. на ім`я ТОВ «Кей-Колект» в рахунок погашення заборгованості за рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі №2-11131/10 від 15.09.2010 р.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2021 року в задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими , що не підлягають виконанню відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що ухвала є необґрунтованою, викладені в ній висновки не відповідають дійсним обставинам справи, а отже вона підлягає скасуванню .

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначає, що стягувач не має ліцензії на провадження послуг з факторингу та у апелянта були відсутні його реквізити для сплати коштів ,у зв`язку із чим нею було прийнято рішення повернути кошти шляхом їх розміщення на депозитному рахунку нотаріуса.

Рішення Московського районного суду м.Харкова у справі №2-11131/10 від 15.09.2010 року виконано в повному обсязі , шляхом внесення боржником коштів у розмірі 191 411,40 грн. на депозит приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мангушевої О.С. для передачі їх стягувану, стягувача було повідомлено про внесення коштів на депозит, було вирішено звернутися до Московського районного суду м.Харкова з заявою про визнання виконавчих листів такими , що не підлягають виконанню.

Отже , боржником виконане своє зобов`язання по сплаті заборгованості шляхом внесення коштів на депозит приватного нотаріуса, проте ТОВ «Кей-Колект» не має всіх необхідних документів, що підтверджують перехід прав стягувача за договором про надання споживчого кредиту №0 від 26.09.2007 року та саме це є перешкодою для отримання коштів з депозитного рахунку нотаріуса.

Апелянт просить скасувати ухвалу Московського районного суду від 01 вересня 2021 року та ухвалити нову , якою задовольнити її заяву про визнання виконавчих листів такими , о не підлягають виконанню в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи 12.12.2011 р. між ПАТ «Укр Сиббанк» (первісним кредитором) та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1, згідно якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_1 ..

Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 21.11.2017 р. №4302 у ТОВ «Кей-Колект» було анульовано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, крім професійної діяльності на ринку цінних паперів, а саме на надання послуг з факторингу. (а.с.24)

Згідно заяви та квитанції №2 від 26 квітня 2021 року ОСОБА_1 внесено 191 411,40 грн. на депозит приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мангушевої О.С. з метою виконання рішення Московського районного суду м.Харкова від 15 вересня 2010 року по справі №2-11131/10.

28 квітня 2021 року ОСОБА_1 було направлено заяву/повідомлення ТОВ «Кей-Колект» в якому вказано , що нею виконано зобов`язання з погашення заборгованості шляхом внесення коштів на депозит приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мангушевї О.С.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 06 вересня 2021 року в задоволенні заяви ТОВ «Кей-Колект» про заміну стягувача ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником ТОВ «Кей-Колект» відмовлено.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд приходить до висновку , що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Статтею 537 ЦК України визначено можливість виконання зобов`язання внесенням боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу. Частиною першою зазначеної статті закріплено перелік обставин в разі яких боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу :

1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання;

2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку;

3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Внесення належних із боржника кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса на підставі статті 537 ЦК України є правом, а не обов`язком боржника. Заява боржника реєструється нотаріусом у книзі вхідної кореспонденції і є підставою для вчинення нотаріальної дії. Для вчинення цієї нотаріальної дії нотаріусом відкривається окремий поточний рахунок у будь-якій банківській установі. Про надходження грошових сум і цінних паперів нотаріус повідомляє кредитора і на його вимогу, яка оформлюється у вигляді заяви, або за заявою та рішенням господарського суду, які подає ліквідатор громадянина-підприємця, видає йому належні грошові суми або цінні папери.

Відповідно до частини 1 статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина 2 статті 532 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заявником при поданні заяви а також при зверненні із апеляційною скаргою не надано суду доказів , що вказували б на неможливість виконання свого зобов`язання шляхом погашення заборгованості відповідно до підстав визначених 537 ЦК України, та не підтверджено доказами , що саме такий спосіб погашення заборгованості був єдиним ефективним варіантом виконання зобов`язання.

Апелянт посилалася на те, що їй не було відомо про укладення договору факторингу між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» .

Проте суд зауважує, що на момент внесення коштів на депозитний рахунок нотаріуса Сажнєвій-Дмитриченко В. Ю. вже було відомо про існування фактора ТОВ «Кей-Колект» відтак , суд не приймає вказані аргументи.

Також ОСОБА_1 , як у заяві так і у апеляційній скарзі посилається на те, що згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 21.11.2017 №4302 у ТОВ «Кей-Колект» було анульовано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а отже останній не має ліцензії на провадження послуг з факторингу у зв`язку з чим апелянтом було прийнято рішення про виконання зобов`язання саме шляхом внесення коштів на депозитний рахунок нотаріуса.

Але суд критично ставиться до зазначеного , адже у відповіді наданій на запит ОСОБА_1 зазначається, що станом на 12.12.2011 ТОВ «Кей-Колект» мало право надавати фінансові послуги факторингу.(а.с.24)

Апелянтом зазначалось, що їй було невідомо за якими реквізитами сплачувати кошти.

Та після внесення коштів на депозитний рахунок нотаріуса Сажнєвою-Дмитриченко В.Ю. , ТОВ «Кей-Колект» було направлено заяву-повідомлення про виконання нею зобов`язання перед Товариством, але з огляду на це останньою не надано підтвердження відсутності можливості звернутися до Товариства для отримання реквізитів за якими необхідно здійснити погашення заборгованості.

Також ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів , що свідчили б про неприйняття або ухилення Товариства від прийняття виконання нею зобов`язання .

Відтак , колегія суддів вважає, що районним судом правомірно відмовлено в задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими , що не підлягають виконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).У контексті вказаної практики апеляційний суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення. Висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості заяви повно та послідовно викладені у мотивувальній частині рішення. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи. Підстав для скасування цього рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ,375, 382 ЦПК України, колегія суддів;

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов