Номер провадження: 22-ц/813/4435/23
Справа № 505/2068/21
Головуючий у першій інстанції Павловська Г. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Пінькової К.Ю.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач - Держава України в особі Головного управління національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження

апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Одеській області та Державної казначейської служби України

на рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 листопада 2022 року,

ухваленого Балтським районним судом Одеської області у складі: судді Тітової Т.П. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який згодом уточнив та який мотивував тим, що постановою поліцейського Подільського ВП ГУНП в Одеській області від 03.01.2020 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, але рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.09.2020 вищезазначена постанова була визнана незаконною та скасована за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а справа закрита на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

03.01.2020 поліцейським Подільського ВП ГУНП в Одеській області відносно позивача був складений адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП та направлений для розгляду до Котовського міськрайонного суду Одеської області (справа №505/19/20).

Постановою Одеського апеляційного суду від 16.03.2021 була визнана незаконною та скасована постанова судді Котовського міськрайонного суду Одеської області по справі №505/19/20 за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а справа була закрита.

Відповідно до зазначених судових рішень дії поліцейських, що виразилися в необґрунтованому та незаконному притягненні позивача до адміністративної відповідальності та оформлені відносно нього адміністративного протоколу, - є незаконними.

Зазначеними вище незаконними діями поліцейських, численними порушеннями діючого законодавства та конституційних прав позивача, останньому завдано моральну шкоду, оскільки протягом тривалого часу (з 03.01.2020 по 16.03.2021) позивач пережив душевні та моральні страждання, вони негативно вплинули на стан його здоров`я, він втратив спокій та нормальний сон, були порушені його звичайні життєві зв`язки, погіршилися його відносини з оточуючими, значні зусилля він витратив на підготовку та участь в численних судових засіданнях, відволікався від своєї роботи та можливості заробляти гроші для утримання своєї родини та його двох неповнолітніх дітей.

Поліцейські, застосовуючи до позивача фізичну силу в порушення вимог Закону України «Про національну поліцію», заподіяли йому фізичні та моральні страждання та порушили його конституційне право на недоторканість, передбачене ст.29 Конституції України.

Крім того, в результаті протиправних дій працівників поліції, були принижені честь та гідність позивача як адвоката, оскільки до ухвалення судових рішень про відсутність в діях позивача складу адміністративних правопорушень та закриття справ були порушені його професійні зв`язки, було завдано шкоди його діловій репутації адвоката та правозахисника, так як на судових сайтах містилася інформація про скоєння ним адміністративних правопорушень, яка була поширена серед значного кола осіб, серед яких є і його потенційні клієнти та колеги по професії, в зв`язку з чим позивач пережив почуття пригніченості, знаходився в стані безнадійної депресії та був позбавлений можливості продовжувати активне професійне життя, в результаті чого значно знизилися його доходи, що негативно вплинуло на стан сімейних стосунків.

Посилаючись на викладене та керуючись п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 250000,00 грн, оскільки дії поліцейських Подільського ВП ГУНП в Одеській області відносно нього були незаконними, що підтверджується закриттям справ про адміністративні правопорушення.

Від третьої особи Державної казначейської служби надійшли пояснення щодо позову, в яких посилається, що позивач помилково ототожнює Казначейство з Державним бюджетом України та єдиним казначейським рахунком, оскільки позивач просить суд стягнути завдану йому моральну шкоду з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку, адже Державна казначейська служба України є окремою юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в повному обсязі виконує свої завдання та функції і ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувала.

Крім того, позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями посадових осіб національної поліції та моральною шкодою, а також незаконність дій посадових осіб національної поліції. Оскільки, у позовній заяві позивач лише обмежується загальними посиланнями, що дії працівників національної поліції завдали позивачу моральної шкоди, проте жодних доказів на підтвердження того, що по відношенню до нього був здійснений фізичний чи психічний вплив та в чому він виражався, позивачем не було надано. Він вказує, що внаслідок незаконних дій посадових осіб Подільського ВП ГУНП в Одеській області йому було завдано моральну шкоду та зазначає як підставу для цього рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.09.2020 по справі №505/605/20 та постанову Одеського апеляційного суду від 16.03.2021 по справі №505/19/20, проте даними рішеннями було лише скасовано постанови про відкриття адміністративного провадження відносно позивача та закрито справи, а незаконність дій посадових осіб національної поліції рішеннями встановлено не було.

Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Казначейство вважає, що позивачем не доведено реальності завдання моральної шкоди, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а частиною 2 цієї статті Кодексу визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Від відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву позивача, в якому зазначено, що позивач мав довести незаконність накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, наявність шкоди та причинного зв`язку між ними, а також вину відповідача. Оскільки з дослідженої ним позовної заяви не вбачається, що до позивача застосовувалось адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, тому підстави для задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 1176 ЦК України відсутні. Більше того, є не зрозумілим, чому позивач вирішив, що дії посадових осіб поліції являються протиправними, оскільки рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області по справі №505/605/20 їх не визнано незаконними.

Відповідач зазначає, що посилання позивача на норму п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яка на думку позивача дає йому право на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення, є безпідставним, оскільки в зазначеній нормі Закону відсутнє посилання на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 21 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 50000 грн компенсації моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 вважає рішення в залишеній без задоволення частині незаконним, необґрунтованим та просить рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 листопада 2022 року в залишеній без задоволення частині позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що судове рішення в залишеній без задоволення частині позову не містить належної мотивації та обґрунтування; заявлена до стягнення сума спричиненої моральної шкоди 250000 грн повністю відповідає принципам розумності, справедливості, обставинам справи та сутності ч. 3 ст. 23 ЦК України; в судовому засіданні були надані всі необхідні та достатні доказі для задоволення позову у повному обсязі.

В апеляційній скарзі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Державна казначейська служба України просить рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 листопада 2022 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги є те, що в оскаржуваному рішенні не наведено обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача, а довільно визначено суму у розмірі 50000 грн, а такий значний розмір відшкодування є неспіврозмірним з моральною шкодою, яку міг відчувати позивач, не обґрунтований та непідтверджений доказами, а лише висловленням позивачем свого ставлення до ситуації, що відбулась. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності , оскільки відповідно до ст. 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. При цьому, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язків наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди (Постанова Верховного Суду від 21.10.2020 по справі №312/262/18). Посилання позивача на шкоду завдану його здоров`ю, при обґрунтуванні позову є такими, що не заслуговують на увагу, та не можуть бути підставою для збільшення розміру відшкодування шкоди, адже відсутній прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями правоохоронних органів та захворюваннями наявними у позивача. Державна казначейська служба України зазначає, що при встановленні судом дійсного спричинення шкоди позивачу, стягнення повинно проводитись не за рахунок Державного бюджету України, а з рахунків винних органів, як розпорядників бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України.

В апеляційній скарзі відповідач Головне управління Національної поліції в Одеській області просить рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги є те, що позивач мав довести незаконність накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, наявність шкоди та причинного зв`язку між ними, а також вину відповідача. З дослідженої позовної заяви не вбачається, що до позивача застосовувалось адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, тому підстави для задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 1176 ЦК України відсутні. Більше того, є не зрозумілим, чому позивач вирішив, що дії посадових осіб поліції являються протиправними, оскільки рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області по справі №505/605/20 їх не визнано незаконними.

Посилання позивача на норму п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яка на думку позивача дає йому право на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення, є безпідставним, оскільки в зазначеній нормі Закону відсутнє посилання на відшкодування моральної шкоди. З зазначеної норми законодавства, яка зазначає випадки в яких виплачується моральна шкода вбачається, що виплата моральної шкоди за накладення штрафу, у разі закриття справи про адміністративне правопорушення не передбачається. Також думки дотримується Верховний Суд постановою від 14.01.2019 по справі 521/1661/17. Отже позивач фактично створює неіснуючі статті законодавства та посилається на них.

В судове засідання сторони, третя особа, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, підтримує апеляційну скаргу, вказане відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 такою, що не підлягає задоволенню, а апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Одеській області та Державної казначейської служби України такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.09.2020 по справі №505/605/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського СПП №4 Подільського ВП ГУНП в Одеській області старшого сержанта поліції Грабовенко Віктора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Подільського ВП ГУНП в Одеській області, про визнання дій протиправними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі - задоволено частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ДПО18 №005567 від 03.01.2020, складену поліцейським СПП №4 Подільського ВП ГУНП в Одеській області старшим сержантом поліції Грабовенко В.А. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а справу закрито. В іншій частині відмовлено (а.с. 8-9).

Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що Котовський міськрайонний суд Одеської області встановив, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні беззаперечні докази того, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Зважаючи на те, що відповідачем не доведено вину позивача у вчинені інкримінованого йому адміністративного проступку, суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим дійшов висновку про необхідність скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №005567 від 03.01.2020 та закрити справу про адміністративне правопорушення. А вимоги позивача про визнання протиправними дій поліцейського СПП №4 Подільського ВП ГУНП в Одеській області старшого сержанта поліції Грабовенко В.А. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП Котовський міськрайонний суд Одеської області не задовольнив тому, що згідно ч.3 ст. 286 КАС України суд не наділений такими повноваженнями при розгляді справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

З постанови Одеського апеляційного суду від 16.03.2021р. по справі №505/19/20 вбачається, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Постанову судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02.04.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасовано, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В задоволенні іншої частини апеляційної скарги відмовлено, а саме - щодо скасування постанови судді районного суду Павловської Г.В. про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Вергопуло А.К., оскільки суддя апеляційного суду позбавлений можливості переглядати постанову про відвід судді (а.с. 10-13).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом першої інстанцій встановлено, не спростовано матеріалами справи та сторонами те, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.09.2020 по справі №505/605/20 скасовано постанову від 03.01.2020 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126КУпАП, а справу закрито, а також що постановою Одеського апеляційного суду від 16.03.2021р. по справі №505/19/20 постанову судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02.04.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол від 03.02.2020) - скасовано, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинною постановою суду порушення законного порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)».

Оскільки судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено безпідставність притягнення позивача до адміністративної відповідальності шляхом складення накладення штрафу патрульним поліцейським, так і як шляхом складення щодо нього протоколу в адміністративній справі та наступне закриття провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, тому такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, у цьому випадку застосуванню підлягає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», так само як і накладення на нього адміністративного стягнення, згодом скасованого рішенням суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що у цій справі суд першої інстанцій дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, правильно встановив підстави та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 і дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення його позову.

Проте, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційних скарг Головного управління Національної поліції в Одеській області та Державної казначейської служби України щодо відсутності належного вмотивування судом розміру стягнутої моральної шкоди, оскільки суд неповно з`ясував чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди, а саме обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, не взяв до уваги в повній мірі засади розумності, виваженості й справедливості, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди саме у розмірі 50 000,00 грн.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційних скарг відповідача та третьої особи та вважає обґрунтованим такий розмір у загальному розмірі 10000 грн.

Визначаючи саме такий розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Колегія суддів враховує саме конкретні обставини справи, глибину завданої моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, вимоги розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, та доходить висновку, що розмір шкоди у 10000 грн є достатнім для відшкодування завданої моральної шкоди.

Зменшуючи розмір моральної шкоди порівняно із судом першої інстанції, колегія суддів зазначає про відсутність належних доказів з боку позивача щодо кожного із вказаного ним критерію визначення розміру моральної шкоди незаконність будь-яких дій патрульних поліцейських щодо позивача під час складення протоколу та постанови, порушення його життєвих планів щодо новорічних свят, вплив вказаних подій на стан його здоров`я, втрата ним спокою та нормального сну, погіршення його відносини з оточуючими, витрачання значних зусиль на підготовку та участь в численних судових засіданнях, тощо.

Наявні в матеріалах справи показники аналізу крові позивача від 10.09.2022 із завищеними показниками не є належними доказами в розумінні закону, оскільки невідомий стан здоров`я позивача до вказаних подій, а також не доведено того, що такі аналізи якось пов`язані із подіями 03.01.2020.

Отже, з урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги позивача про неврахування судом всіх наявних на його боці чинників, що впливають на визначення розміру моральної шкоди, є помилковими та спростовуються матеріалами справи.

Довід апеляційної скарги третьої особи Державної казначейської служби України щодо неправильного встановлення судом суб`єкта, з якого належить здійснювати стягнення у разі його обґрунтованості, є помилковим, оскільки судом вірно визначено особу, що має відповідати за пред`явленим позовом.

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)).

У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)).

Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)).

У відповідності до частини третьої та четвертої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказана невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду та зменшенню стягнутої з Держави України на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Оскільки позов ОСОБА_1 , якого звільнено від сплати судового збору, задоволено частково, тому Головному управлінню Національної поліції в Одеській області та Державній казначейській службі України слід Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір пропорційно розміру задоволеного позову та сплаченим відповідачем та третьої особою за подання апеляційних скарг у розмірі 1362 грн та 3750 грн відповідно, тобто Головному управлінню Національної поліції в Одеській області - 3600 грн, Державній казначейській службі України - 1089,60 грн відповідно.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Одеській області та Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 листопада 2022 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 50000,00 грн до 10000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір: Головному управлінню Національної поліції в Одеській області () - 3600 грн, Державній казначейській службі України () - 1089,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 24 березня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко