Номер провадження: 22-ц/813/4681/23
Головуючий у першій інстанції Громік Д.Д.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2022 року, постановлену Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Громік Д.Д. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області про захист прав споживачів на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України визнано неподаною та повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі позивач вважає, що вказана ухвала незаконна, постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому просить ухвалу суду скасувати, направити в суд першої інстанції для розгляду по суті.

Доводами апеляційної скарги є те, що позивачем з дотриманням вимог ст. 175 ЦПК України наведено в позовній заяві обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки він є споживачем послуг, які ФОП ОСОБА_2 реалізував невизначеному колу осіб, у тому разі і неповнолітньому сину позивача, незалежно від того, хто оплачував такі послуги, а щодо сплати судового збору, то він в силу вимог закону звільнений від його сплати на всіх стадіях процесу; доведення чи не доведення позовних вимог, у тому разі і щодо власника картингу, чи інших обставин не проводиться на стадії відкриття провадження у справі, а здійснюється під час розгляду справи, докази та відповідні обгрунтування позову ним надані на власний розсуд (фотографії дитини позивача, який цього дня катався на картингу).

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивач у своєму позові не посилається на обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначає про те, яке право споживача порушено, договір з відповідачем не укладався, квитанція, чек, касовий ордер на підтвердження оплат ОСОБА_1 послуг відповідача, у позивача відсутні, тому підстави, визначені Законом України «Про захист прав споживачів», які дають право особі захистити порушено право споживача, не пов`язані з предметом пред`явленого позову до суду, а тому позивач повинен сплатити судовий збір, апеляційна скарга не містить належного обґрунтування щодо порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Від Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області надійшли пояснення на апеляційну скарги, в яких зазначено, що відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 №303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» на період воєнного стану припиняється проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду, тому на час звернення позивача зі скаргою у Головного управління Держпродспоживслужби відсутні підстави для здійснення перевірки.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області про захист прав споживачів, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 13 грудня 2022 року про залишення позовної заяви без руху, у встановлений судом 10-ди денний строк, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ст. 1, 3 ЦК України, ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно частин 1, 2 статті 185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом 5 днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області про захист прав споживачів, який мотивував, тим що 05 лютого 2022 року о 13.00 год його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був запрошений на дитячий день народження у « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Власником даного картингу є ФОП ОСОБА_2 . Приблизно о 14.30 год позивачу подзвонив син та повідомив, що у нього зайнялась куртка від контакту з якимось елементом картингу (машини). При зверненні до адміністрації закладу, жодних пояснень або вибачень по даній ситуації надано не було. Позивач також зазначає, що за надання розважальних послуг у вигляді керування картингом оплату проводила мати іменинника ОСОБА_4 на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується копією квитанції наданої до матеріалів справи.

У зв`язку з викладеним, позивач, керуючись ЗУ «Про захист прав споживачів», просив стягнути з відповідача як такого, що допустив реалізацію послуг неналежної та небезпечної якості, суму матеріальної шкоди у вигляді вартості зіпсованої куртки у розмірі 2329 грн, три проценти річних від простроченої суми, починаючи з 05.02.2022, а також завдану синові моральну шкоду у розмірі 45 000 грн, що полягає у загрозі життю та здоров`ю сина, який дуже сильно перелякався в момент зайняття куртки, втратив спокій та відчуття безпеки, перестав довіряти людям та став з панічною пересторогою ставитися до пересічних речей, механізмів тощо, а позивач, в свою чергу, сильно перелякався за сина, до того ж, внаслідок знищення сезонної речі зимової куртки син вимушений був носити стару замалу куртку, маючи неналежний зовнішній вигляд.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2022 року вказану позовну заяву з посиланням на недотримання вимог ст. 175 ЦПК України залишено без руху та надано заявнику 10-ти денний строк для усунення недоліків, а саме: позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги, у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», натомість з матеріалів справи вбачається, що замовником і платником послуг у вигляді організації дозвілля з керування картингом при святкуванні дня народження була мати іменинника; не сплата судового збору окремо за майнову та моральну шкоду у розмірі відповідно 992,40 грн та 1,5 % ціни позову, але не менше 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2481,00 грн; не доведення у позовній заяві, що ФОП ОСОБА_2 є власником картингу « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

15 грудня 2022 року на виконання ухвали суду від 13 грудня 2022 року позивач надав заяву з проханням про відкриття провадження у справі, оскільки він вважає, що ухвалу про залишення без руху було винесено судом необґрунтовано, оскільки він є споживачем послуг, який в силу вимог закону звільнений від сплати судового збору на всіх стадіях процесу, а доведення чи не доведення позовних вимог чи інших обставин не проводиться на стадії відкриття провадження у справі, а здійснюється під час розгляду справи, докази та відповідні обгрунтування позову ним надані на власний розсуд.

Обґрунтовуючи свою позицію позивач посилається на вимоги ч. 1 ст. 1209 ЦК України, а саме виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товару, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них. Відшкодування шкоди не залежить від вини виготовлювача товару, що є нерухомим майном, виконавця робіт (послуг), а також від того, чи перебував потерпілий з ними у договірних відносинах.

Переглядаючи ухвалу про повернення заяви заявнику за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що на стадії відкриття провадження у справі суд не вправі давати оцінку відповідності чи невідповідності обраного позивачем способу захисту порушених прав, оскільки ці питання повинні вирішуватися судом при розгляді справи по суті.

Пунктом 4, 5 частини 3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а надає право позивачу вільно викладати зміст своїх вимог, які можуть бути уточнені під час попереднього розгляду справи.

Визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів суд вирішує під час підготовчого провадження на підстав і вимог ст. 189 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року, зазначено, що у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову, що конкретно вимагає позивач, підставу позову: чим він обґрунтовує свої вимоги, і зміст вимоги, який спосіб захисту свого права він обрав. Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних, і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов`язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів.

У ч. 1 ст. 81 ЦПК України йдеться про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ч. 1, 10 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, на думку колегії суддів, є підстави вважати, що навіть неподання доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, не є підставою для залишення позовної заяви без руху, а також повернення позовної заяви.

Позивачем на усунення недоліків заяви у заяві зазначено, що своїми правами він розпорядився на власний розсуд, обравши певний спосіб захисту як кінцевий споживач послуг розважального характеру та надавши відповідні докази суду.

Також згідно вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем на усунення недоліків цілком слушно зазначено, що доведення чи не доведення позовних вимог чи інших обставин не проводиться не на стадії відкриття провадження у справі, а здійснюється під час розгляду справи, докази та відповідні обгрунтування позову ним надані на власний розсуд.

Як і визначення належного відповідача, що має відповідати за пред`явленим позовом, є виключно правом позивача, і таке не є підставою для залишення позовної заяви без руху та згодом її повернення.

Аналіз зазначених вище дій суду свідчить як про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Безпідставним також є посилання суду як на недолік позовної заяви на необхідність сплати судового збору.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Таким чином, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі № 761/24672/15-ц (провадження № 14-197цс18) вказано, що «у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, у якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом з тим у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Системний і комплексний аналіз зазначених норм дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як «споживачі, які звернулися з позовними вимогами про захист порушених справ», у переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору, установленому в статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, а саме Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову».

Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Оскільки позивач звертається за захистом свого порушеного права як кінцевий споживач послуг в інтересах неповнолітнього сина, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 підпадає під дію положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

За викладених обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача передбаченої частиною третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» пільги по сплаті судового збору за подання позову в цій справі та відповідно вимога про сплату ним судового збору за подання позовної заяви з цих підстав його позову є помилковим.

Оскільки питання про можливість відкриття провадження у справі вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали та порушення прав заявника на вільний доступ до правосуддя, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 14 березня 2023 року.

Судді: М.В Назарова

В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко