ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м.Суми

Справа №588/1885/20

Номер провадження 22-ц/816/1/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивачі за первісним позовом: ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ,

відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 06 липня 2021 року в складі судді Щербаченко М.В., ухвалене в м. Тростянець, повний текст якого складено 13 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що вони як подружжя у 1990 році придбали собі будинок під дачу у АДРЕСА_1 . Поряд з їхнім будинком у 1992 році було побудовано будинок АДРЕСА_2 .

У березні 2008 року до них звернувся місцевий мешканець ОСОБА_6 , який працював лісником та попросив приглядати за цим будинком та передав позивачам ключі від цього будинку та допоміжних споруд та приміщень. На той час у ОСОБА_6 тяжко хворіла дружина і він не мав змоги доглядати за будинком. Цей будинок був у занедбаному стані, до нього неодноразово проникали крадії. ОСОБА_7 дозволив позивачам користуватися цим будинком та слідкувати за його станом.

Оскільки вказаний будинок знаходився поряд з їхнім вони фактично об`єднали два домоволодіння та стали постійно проживати у будинку АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у позовній заяві стверджували, що постійно мешкають у селі Кам`янка і зрідка виїжджають до міста Харкова у разі негайної потреби.

Оскільки будинок був у непридатному для житла стані позивачі зробили у ньому ремонт, а саме: відремонтували фасад будинку, почистили колодязь, зробили ремонт даху, внутрішній ремонт кімнат та санвузла, зробили новий водопровід, встановили новий паркан з металевої сітки довжиною 60 метрів, встановили металеві ворота, замінили електропроводку. Жодна інша особа не доглядала за спірним нерухомим майном.

Увесь час позивачі вважали, що власником будинку є ОСОБА_6 , який у 2017 році помер. Після цього ніхто не заявляв, що є власником (спадкоємцем) цього будинку.

У грудні 2019 року під час ремонту у будинку позивачі знайшли свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 від 23 квітня 2001 року, видане виконкомом Кам`янської сільської ради народних депутатів.

У листопаді 2020 року позивачі дізнались у комунальному підприємстві Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт», що власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 .

Однак, ОСОБА_5 з 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 жодного разу не бачили і не знають де вона постійно мешкає. За весь час з 2008 року, коли вони почали постійно користуватися будинком до теперішнього часу вона жодного разу не приїздила та не цікавилась будинком та його станом. Ні відповідач, ні її родина, ні друзі не зв`язувались з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з приводу звільнення будинку або повідомлення про його власника.

Позивачі вважають, що мають достатньо підстав для визнання права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю, яким вони з березня 2008 року відкрито, безперервно і добросовісно володіють.

Посилаючись на вищезазначені обставини, позивачі просили визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за набувальною давністю право спільної сумісної власності на житловий будинок садибного типу № 9, літ А-1, загальною площею 148,1 кв. м, житловою площею 55,6 кв. м, з надвірними спорудами: ганок літ. а, сарай-гараж літ. Б, ворота літ. № 1, огорожа літ. АДРЕСА_1 .

24 лютого 2021 року ОСОБА_5 в особі свого представника адвоката Сумцова Є.С. звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнають у поданому ними позові про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, що вони користуються вказаним майном, фактично володіючи ним без будь-яких на те правових підстав, постійно проживають у с. Кам`янка і зрідка виїжджають до м. Харків у разі потреби. Доказів добросовісності володіння спірним майном надано не було.

Жодних домовленостей на предмет володіння, користування чи утримання спірного домоволодіння з родиною ОСОБА_8 ОСОБА_5 та члени її родини не мали.

Станом на теперішній час ОСОБА_5 бажає залишити спірне домоволодіння в приватній власності. Фактичне користування відповідачами за зустрічним позовом спірним домоволодінням та їхнє небажання залишати його власнику створює перешкоди у користуванні спірним нерухомим майном ОСОБА_5 та її родиною.

Відповідачі за зустрічним позовом відмовляються звільняти належний ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, чим порушують її права на володіння та користування належним їй нерухомим майном.

Посилаючись на вказані обставини, представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_9 просив усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_5 житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 06 липня 2021 року первісний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4 залишений без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволений.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_5 житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 908 грн 00 коп. в дольовому порядку по 454 грн 00 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги первісного позову задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

На думку апелянта він з дружиною відкрито та законно заволоділи майном, не знаючи хто є власником майна і не могли знати і їхні вимоги про визнання права власності ґрунтуються на сукупності обставин, зазначених у ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт, законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Учасники справи відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року за заявою ОСОБА_4 було зупинено провадження у даній справі, у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 65 років, актовий запис № 13789, що вбачається з копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 19 липня 2021 року до залучення у справу правонаступника померлої ОСОБА_1 .

З метою встановлення наявності чи відсутності правонаступників після смерті ОСОБА_1 14 листопада 2022 року апеляційний суд звернувся із відповідним запитом до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Трощій І.В.

На виконання листа про надання інформації приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трощій І.В. повідомлено, що приватним нотаріусом 24 листопада 2021 року була відкрита спадкова справа № 40/2021 (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі 67464483) після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Заяви про прийняття спадщини подали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які на день подання заяв про прийняття спадщини були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 . Свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 03 січня 2023 року залучено до участі в даній справі в якості правонаступників позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явилися, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу без сторін, оскільки явка до апеляційного суду не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_5 адвоката Сумцова Є.С., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 18 жовтня 1990 року придбала житловий будинок, площею 35 кв. м з сараєм, що розташований на землях колгоспу ім. Ватутіна у с.Кам`янка (адреса відсутня) (т. 1 а.с. 59).

У подальшому ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради від 23 квітня 2001 року - набула право приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 5).

Реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно було здійснено Охтирським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_5 23 квітня 2001 року за реєстровим номером 749.

На підставі технічного паспорту та інформаційної довідки, виданої Комунальним підприємством Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» від 17 листопада 2020 року № 1151 встановлено, що за даними інвентаризації станом на 17 листопада 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 самовільного побудованого майна немає, спірне нерухоме майно складається з житлового будинку «А-1», загальною площею 148,1 кв. м, житлова площа 55,3 кв. м, ганок «а», сарай-гараж «Б», ворота № 1 та огорожа № 2.

У січні 2000 року за заявою ОСОБА_5 спірний житловий будинок був відключений від енергопостачання, а особовий рахунок закритий.

Сторони визнали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 січня 1975 року (т. 1 а.с. 105), є співвласниками сусіднього дачного будинку по АДРЕСА_1 , а також визнали те, що родина ОСОБА_5 регулярно протягом 90 х - початку 2000-х років приїздила з м. Москва та відповідні періоди вони фактично проживали за адресою: АДРЕСА_2 .

Також сторони визнали, що ключі від спірного домогосподарства після припинення проживання родини ОСОБА_10 у ньому перебували у жителя с. Кам`янки - ОСОБА_11 (помер у 2017 році), з родиною якого товаришували ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_12 .

Підставою відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю судом першої інстанції зазначено, що позивачами не доведено, що вони не знали і не могли знати про те, що володіють чужим майном, належним ОСОБА_5 , що виключає добросовісність заволодіння чужим майном, а тому незважаючи на будь-який строк безперервного володіння цим майном, його не можна задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, місцевий суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не є членами сім`ї ОСОБА_5 , спільним побутом із нею не пов`язані, мають власне житло у м. Харків та будинок за адресою: АДРЕСА_1 , тому місцевий суд дійшов висновку про наявність фактичних і правових підстав для усунення перешкод ОСОБА_5 у користуванні належним їй майном шляхом виселення відповідачів зі спірного житлового будинку та побутових споруд.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

З пояснень свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції, було встановлено, що відповідач ОСОБА_5 не відмовилась від своєї власності, не залишила без нагляду належне їй майно, а передала ключі від нього та уповноважила ОСОБА_11 зберігати його, що не заперечувалося позивачами, які визнали, що розуміли, що ОСОБА_11 відповідальний перед родиною ОСОБА_10 за це майно.

Виходячи із досліджених судом першої інстанції письмових доказів, пояснень сторін та показань свідків, колегія суддів апеляційного суду погоджується із судом першої інстанції, який обґрунтовано дійшов висновку про те, що спірне нерухоме майно не можна віднести до такого, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Таким чином, посилаючись на вищевикладені норми та обставини, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, з яким беззаперечно погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що позивачами не доведено, що вони не знали і не могли знати про те, що володіють чужим майном, належним ОСОБА_5 , що виключає добросовісність заволодіння чужим майном, а тому незважаючи на будь-який строк безперервного володіння цим майном, його не можна задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном, а тому дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову. Отже, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу колегії суддів апеляційного суду.

При вирішенні даного спору місцевим судом вірно зазначено, що оскільки власником спірного нерухомого майна, яке займають ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є ОСОБА_5 , то проживання і володіння відповідачами за зустрічним позовом без відповідних правових підстав таким майном суперечить правам позивача за зустрічним позовом.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не є членами сім`ї ОСОБА_5 , спільним побутом із нею не пов`язані, мають власне житло у м. Харків та будинок за адресою: АДРЕСА_1 , тому наявні фактичні і правові підстави для задоволення зустрічного позову, а тому необхідно усунути перешкоди ОСОБА_5 у користуванні належним їй майном шляхом виселення відповідачів зі спірного житлового будинку та побутових споруд.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 . Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержання норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги ОСОБА_4 фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 13 березня 2023 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина