Справа № 509/1059/23
УХВАЛА

07 березня 2023 року смт. Овідіополь

Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Пансенко Є.М., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в цивільній справі № 509/1059/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, державний реєстратор Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію, -

ВСТАНОВИВ :

До Овідіопольського районного суду Одеської області 03.03.2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, державний реєстратор Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію. Разом з позовною заявою в інтересах позивача представником було подано до суду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, в якому просить накласти арешт на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: під літерами «А-2», «А1», «а-2», «а1-2», «а», «а1», «а2» - житловий будинок, загальною площею 585,0 кв. м., в тому числі житловою площею 147,8 кв.м.; літера «а3» ганок, загальною площею 9,4 кв.м.; літера «а4» - ганок, загальною площею 3,6 кв. м; літера «Б № - альтанка, загальною площею 30,0 кв.м.; №1-7,1 споруди. Також просить накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:003:0082, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Також просить заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та /або з закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо наступного нерухомого майна: житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер :01:003:0082, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування клопотання зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , та за фактом її смерті до Приморської державної нотаріальної контори звернулися спадкоємці за законом та за заповітом із заявами про прийняття спадщини, та 06.02.2019 року було відкрито спадкову справу № 71л/2019 (індекс 02-14). За життя спадкодавиця склала заповіт, яким було охоплено лише частину спадкового майна, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка розташована на ньому не були зазначені в заповіті, а тому мали би спадкуватися в порядку черговості спадкоємцями за законом: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проте, позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на зазначене майно на підставі Договору дарування житлового будинку та земельної ділянки без номеру актового запису, складеного на нотаріальному бланку серії ВТВ № 200763, виданого 21.12.2012 року Приватним нотаріусом Затолокіною К.Я. Сторона позивача зазначає, що згідно умов даного договору ОСОБА_3 передала безоплатно у власність ОСОБА_2 житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: під літерами «А-2», «А1», «а-2», «а1-2», «а», «а1», «а2» - житловий будинок, загальною площею 585,0 кв. м., в тому числі житловою площею 147,8 кв.м.; літера «а3» ганок, загальною площею 9,4 кв.м.; літера «а4» - ганок, загальною площею 3,6 кв. м; літера «Б № - альтанка, загальною площею 30,0 кв.м.; №1-7,1 споруди розташованого на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:003:0082 за цією ж адресою, та яка є одночасним предметом дарування житлового будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Також в клопотанні зазначено, що протягом чотирьох років з моменту відкриття спадщини будь-кому із спадкоємців, а також самому нотаріусу, який веде спадкову справу не було відомо про приналежність житлового будинку та ділянки відповідачу, а також про існування самого договору дарування, адже після смерті спадкодавиці ОСОБА_2 у 2018 році в загальному порядку звернулася до нотаріуса для прийняття спадкового майна не охопленого заповітом. Позивач ставить під сумнів дійсність такого правочину, та й саму реальність вчинення такого правочину матір`ю, оскільки за життя остання жодного разу не заявляла про свій намір подарувати або заповісти будинок та земельну ділянку належні їй, комусь із спадкоємців. Вказане й стало передумовою для звернення до суду за захистом своїх прав із даним позовом, та з метою гарантування виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог на користь позивача ОСОБА_1 просить вжити заходи забезпечення позову. Загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду полягає у реальній можливості сторони спору до його вирішення розпорядитися нерухомим майном, адже у позивача є обґрунтовані підстави вважати, що вказане майно, яке вже було передано за договором дарування, може бути знову відчужене відповідачем, як одноособовим власником на користь третіх осіб. Таким чином, забезпечення позову шляхом заборони відповідачу відчужувати зазначене нерухоме майно до вирішення справи по суті є виправданим способом охорони інтересів позивача на час розгляду справи, а невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки ОСОБА_1 не зможе їх захистити в межах цього судового провадження без нових звернень до суду. Позиції щодо зустрічного забезпечення у заявника відсутні.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Прийняття рішення про забезпечення позову доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, представник ОСОБА_1 в клопотанні зазначає, що є обґрунтовані підстави вважати, що вказане майно, яке вже було передано за договором дарування, може бути знову відчужене відповідачем, як одноособовим власником на користь третіх осіб. Однак, доказів щодо належності відповідачу на праві власності майна (майнових прав), на яке може бути накладений арешт та заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії заявником, станом на час подання заяви про забезпечення позову взагалі не надано (п.7 ч.1 ст.151 ЦПК України). Єдиним доказом права власності на вказані житловий будинок та земельну ділянку являється подана до позовної заяви копія договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 21.12.2012 року, згідно якого обдарованою являється відповідач ОСОБА_2 . Посилання представника позивача на проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно за вказаним договором дарування лише 10.11.2022 року ніим не підтверджено, відповідної інформаційної довідки не надано.

Крім того, в заяві про забезпечення позову не обґрунтовано необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони вчиняти певні дії; не обґрунтовано існування реальної загрози відчуження майна на користь третіх осіб, а лише містяться посилання на імовірність такої можливості, що за своєю суттю є суб`єктивним припущенням сторони заявника, також до заяви не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вище зазначеного, тобто з наведеного витікає, що заява немотивована та до неї не додані додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб, як зазначено у заяві.

Крім того, слід зазначити, що арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Також суд зазначає, що додана до позовної заяви копія договору дарування, який посвідчений адвокатом Приймачук С.І., проте вказана копія містить засвітлення, нечіткі ділянки тексту, що унеможливлює однозначне сприйняття змісту вказаного документу, оригіналу договору не додано, хоча копія договору завірена представником позивача, що має свідчити про наявність у сторони позивача його оригіналу. Копія такого договору від 21.12.2012 року не може підтверджувати право власності відповідача на вказане майно, оскільки з дати його укладення минуло вже більше десяти років.

За таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, враховуючи вище викладені приписи законодавства, відсутні передбачені законом підстави для задоволення клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-151, 153, 260-261, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в цивільній справі № 509/1059/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державний реєстратор Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: Є.М. Панасенко