Провадження№2/522/364/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м.Одеси

Приморський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.

за участі секретаря судового засідання - Кулябко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини з матір`ю

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси 28.12.2022 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів, а саме визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 та стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на дитину- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки з усіх видів доході, але менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку з моменту подання позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у сторін народилася дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З моменту припинення шлюбно-сімейних відносин дитина мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. На момент подачі позову між сторонами не досягнуто згоди з щодо способу та обсягу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати спільну дитину. У зв`язку з чим позичка була змушенаподати даний позов до суду.

Справу суддя отримала 29.12.2022 року.

Ухвалою суду від 30.12.2022 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 30.01.2023 року.

Зазначену заяву про усунення недоліків суддя отримала 31.01.2023 року.

До суду 17.01.2023 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача.

Зазначену відповідь суддя отримала 18.01.2023 року.

Ухвалою суду від 01.02.2023 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 20.02.2023 року.

У підготовче засідання призначене на 20.02.2023 року сторони не з`явилися, представник ОСОБА_1 -адвокат Ткаченко Б.Р. на електронуадресу суду надав заяву, в якій просив провести підготовче засідання за відсутності представника позивача. Також зазначив, що не заперечує проти закриття підготовчого засідання по зазначеній справі.

Ухвалою суду від 20.02.2023 року підготовче засідання по справі закрито та призначено справу до розгляду по суті з призначення дати судового розгляду на 07.03.2023 року.

У судове засідання призначене на 07.03.2023 року сторони не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. Від представника позивача до суду 07.03.2023 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, позов підтримав в повному обсязі. Від відповідача 06.03.2023 року до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутн6ості, позов визнає.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 17.03.2023 року.

Суд вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.09.2009 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Южненського міського управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №154 та видане свідоцтво про реєстрацію шлюбу НОМЕР_1 .

Згідно рішення Березівського районного суду Одеської області шлюб між позивачкою та відповідачем було розірваний 22.03.2013 року (справа №494/269/13-ц).

Від спільного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_5 у них з відповідачем народився син - ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , виданого 21.01.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Южненського міського управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис №19 (а.с.16).

У зв`язку з тим, що син постійно проживає з позивачкою, яка самостійно виховує його, позивачка звернулася до суду з позовом щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до повноліття дитини та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Відповідачем надані позивачем факти спростовано не було.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку.

У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Як вбачається з позову, на момент його подачі сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від належного та своєчасного виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання дитини не надає, а тому позов в цій частині є обґрунтований та кошти на утримання дитини (аліменти) у розмірі частки з усіх видів доходів підлягають присудженню за рішенням суду.

Крім того, суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною за станом здоров`я та спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відомостей щодо перебування у відповідача інших осіб на утриманні суду не надано. Доказів того що відповідач офіційно працевлаштований суду не надано.

Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін.

Згідно ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню та вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У зв`язку з чим суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з 28.12.2022 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Відповідно до ст.51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України.

Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї (ч.6 ст.7 СК України).

Згідно ч.ч.7, 8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до принципу ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст.9 Конвенції про права дитини держава повинна забезпечувати, щоб дитина не розлучалась з батьками проти її бажанню.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Таким чином, законодавством визначена рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та, відповідно, рівність прав та обов`язків дитини щодо батьків; те, що визначальну роль при вирішенні питань про місце проживання дітей з одним з батьків повинні відігравати найкращі інтереси дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Вони зобов`язані піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіті, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються фізичні покарання дитини батьками.

Згідно із ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до положень ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

При вирішенні спору суд, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, бере до уваги правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17.10.2018 року по справі № 402/428/16-ц.

Судом встановлено, що батьки малолітнього ОСОБА_3 фактично з 2010 року проживають окремо, та з цього часу дитина проживає разом з матір`ю, яка піклується про нього, утримує та виховує, забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. є взаєморозуміння між матір`ю і дитиною.

Зазначене відповідачем не заперечується.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач - може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 716/591/19.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та не порушує інтереси ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який також бажає проживати разом з матір`ю, про що свідчить його заява.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08.07.2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009 року).У п. 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» (від 07.12.2006 року) суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden від 27.11.1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

З наведеного вище суд вважає, що найкращим інтересам дітей відповідатиме їх спільне проживання з матір`ю.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись 3, 6, 19, 141, 160, 161, 171, 182, 184, 193, 198, 199-201 СК України, , Конвенцією про права дитини, ст.ст., 2, 4, 5, 12, 11, 43-44, 49, 76-83, 89, 133, 141, ч. 4 ст. 206, 210, 212, ч.1,3 ст. 223, 241, ч. 2 ст.247, 258, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини, але не менше 50 відсотків прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку, з усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 28.12.2022 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Визначити місце проживання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 17.03.2023 року.

Суддя Домусчі Л.В.