Справа№751/3974/15-ц
Провадження №6/751/219/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м.Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Деркача О. Г.

при секретарі Савчук М. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа у справі №751/3974/15-ц від 11.06.2015 року - таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

Представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, в якій просить визнати виконавчий лист №751/3974/15-ц від 11.06.2015 року, виданий Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» боргу в сумі 56 454 грн. 29 коп., таким, що не підляже виконанню, у зв`язку з пропуском строку для його пред`явлення до виконання.

Заява мотивована тим, що у провадженні Шишацького районного відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області знаходиться виконавче провадження № 48504938 з примусового виконання виконавчого листа №751/3974/15-ц від 11.06.2015 року, що виданий Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа - банк» боргу в сумі 56 454,29 грн.

Згідно інформації, що надана відповідачем, 30.06.2020 року вище зазначений документ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно зазначений виконавчий лист не пред`являвся, однак, заборгованість в сумі 56 454,29 грн. рахується як несплачена в Єдиному реєстрі боржників.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2021 року у справі №751/397415-ц, в задоволенні заяви Товариства з обмеженоювідповідальністю «Вердикт Капітал» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання - відмовлено. Зазначена ухвала набрала законної сили.

Посилаючись на зазначені документи, ОСОБА_1 звернулась до Шишацького ВДВС з заявою про зняття арешту за виконавчим провадженням № 48504938 та закінчення виконавчого провадження, що зазначене вище.

Однак, листом від 15.09.2022 року № 17.31-33/6414 їй було відмовлено у задоволенні заяви, посилаючись на відсутність підстав для виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників.

Таким чином, у зв`язку з тим, що строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання закінчився та не поновлений судом, існують всі підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню з процесуальних підстав, що зокрема, надасть змогу боржнику подати відповідну заяву та державному виконавцю закінчити виконавче провадження з виключенням відповідних відомостей з Єдиного реєстру боржників.

Заявник в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, що підтверджується зворотнім рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 173)

Представник заявника в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі та участі заявника. (а.с. 180 - 183)

Заінтересовані особи: Шишацький відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явилися про день та час слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотнім рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 171 172)

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу без участі представника заінтересованої особи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» 14.01.2015 року винесено рішення по справі №4626-2/1186/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором № 500463318 від 28.02.2014 року у сумі 55810 грн. 69 коп., та 400 грн. 00 коп. витрат по сплаті третейського збору. (а.с. 8 9)

12.05.2015 року Новозаводським районним судом м. Чернігова винесена ухвала, згідно якої видано ПАТ «Альфа-Банк» - виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 14.01.2015 року по цивільній справі №4626-2/1186/14 Третейського суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором № 500463318 від 28.02.2014 року у сумі 55810 грн. 69 коп., та 400 грн. 00 коп. витрат по сплаті третейського збору. (а.с. 22 23)

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 19.07.2021 року замінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Альфа-Банк» на правонаступника «ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 751/3974/15-ц Новозаводського районного суду м. Чернігова за позовом ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість за кредитним договором № 500463318 від 28.02.2014 року у сумі 55810 грн. 69 коп., та 400 грн. 00 коп. витрат по сплаті третейського збору. (а.с. 88 91)

Відповідно до ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14.09.2021 року, в задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання - відмовлено. (а.с 134 139)

З огляду на п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, після набрання рішенням законної сили воно є обов`язковим до виконання на всій території України, а уповноважені посадові особи державної виконавчої служби як органу примусового виконання рішень судів, зобов`язані вжити усіх необхідних заходів задля його належного та своєчасного виконання.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконанню рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянин, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, а несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція), і є порушенням права на суд. Так, у cnpaві Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, необхідно розглядати як невід`ємну частину «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції. Така ж позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях в інших справах, наприклад: ««Immobiliare Saffi» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V, Савіцький проти України (заява № 38773/05), Дубенко проти України (заява N 74221/01).

Згідно частини першої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повістю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, при цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу 1 книги п`ятої ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Так, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістомст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

При цьому, Закон не передбачає можливості визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Метою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є унеможливлення подальшого проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі: Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; виконавчих написів нотаріусів.

Судом встановлено, що згідно копії листа Шишацького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) від 15.09.2022 року вбачається, що станом на 15.09.2022 року на виконанні у відділі виконавче провадження № 48504938 від 25.08.2015 року не перебуває. Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» було винесена 30.06.2020 року та направлена сторонам виконавчого провадження.

Повторно виконавчий лист №751/3974/15-ц, виданий 11.06.2015 Новозаводським районним судом м. Чернігів про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Адьфа-Банк" заборгованості в розмірі 56 454,29 грн., не пред`являвся. (а.с. 161)

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Частиною 5 ст. 12 Закону встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Отже, з аналізу частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону висновується, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року в справі № 910/18165/13 зроблено висновок, що "після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року в справі № 804/2721/15, у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року в справі № 2018/6-343/11, в ухвалі Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року в справі № 336/1023/20.

Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

При цьому, суд не бере до уваги ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14.09.2021 року, про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, з підстав недоведеності поважності причини пропуску строку, оскільки, як з`ясовано в ході судового розгляду даного клопотання, строк пред`явлення спірного виконавчого листа до виконання не пропущено в силу Закону.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року, "Ясіун`єне проти Литви" від 06 березня 2003 року, "Руйану проти Румунії" від 17 червня 2003 року, "Півень проти України" від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі "Агрокомплекс проти України" від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, оскільки судом не встановлено визначених ч. 2 ст. 432 ЦПК України правових підстав, за наявності яких виконавчий лист можуте бути визнаний такими, що не підлягає виконанню, тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 353, 432 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа у справі №751/3974/15-ц від 11.06.2015 року - таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні під час її проголошення - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 25.04.2023 року.

Суддя О.Г. Деркач