РІШЕННЯ

Іменем України

28.02.2023 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Мартинишин М.О.

з участю секретаря судового засідання Оверко Я.Б.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача №1 - Касіян У.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медицини та медицини катастроф», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медицини та медицини катастроф» (далі також КЗ ЛОР «ЛОЦ ЕМ МК»), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі також ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»), в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_2 70 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.07.2017 близько 16:10 год. на перехресті вулиць Городоцька Патона у м.Львові відбулась ДТП (зіткнення) за участю автомобіля «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_4 та автомобіля «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_3 , який своїми діями створив небезпеку для руху, був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, при проїзді нерегульованого перехрестя виконуючи лівий поворот не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки або перешкоди іншим учасникам руху, не надав дорогу автомобілю «ВАЗ 2108», що рухався по рівнозначній дорозі у зустрічному напрямку прямо, та допустив зіткнення з останнім. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ 2108» ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

На момент ДТП, автомобіль «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належав Комунальному закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медицини та медицини катастроф», цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», поліс №АК/6208528, водій ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з власником автомобіля.

За фактом ДТП порушено кримінальне провадження №0002932, позивача визнано потерпілою, відповідача ОСОБА_3 обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 15.07.2020 року у справі №462/1962/18 ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження №0002932 від 14.07.2017 року закрито, а цивільний позов залишено без розгляду.

Зазначає, що внаслідок ДТП позивачу з вини ОСОБА_3 завдано моральну шкоду, яка проявилася у фізичному болі та стражданнях, спричинених заподіяними їй тілесними ушкодженнями, необхідністю подальшої реабілітації, різкій зміні звичного життєвого укладу, і яку оцінює у розмірі 70 000 грн.

Оскільки, на думку позивача неможливо однозначно розподілити зобов`язання з відшкодування завданої моральної шкоди, тому позовні вимоги пред`явлено до відповідачів солідарно.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Зима І.Є. від 20.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10.02.2021 року, дану справу передано на розгляд за територіальною підсудністю до Франківського районного суду м.Львова.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2021 року для розгляду справи визначено суддю Франківського районного суду м.Львова Мартинишин М.О., а ухвалою судді від 06.07.2022 року справу прийнято до свого провадження та вирішено розглядати таку за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

Від представника Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медицини та медицини катастроф» за довіреністю Чаплінської Х.З. на адресу суду надійшов відзив, у якому заперечує проти позовних вимог. Вважає, що обставини та доводи позову є недоведеними належним чином та необґрунтованими. Мотивує тим, що як видно з долученого до позовної заяви висновку судово-медичної експертизи №267/2017 від 17.07.2017 року експерт Зеленогурова Н.В. вказує, що потерпіла ОСОБА_2 13.07.2017 року біля 14:00 год. при падінні з лавки на дачі отримала травму правої руки, що не дає підстав відшкодування моральної шкоди від ДТП, позивачем не доведено причинного зв`язку з діями ОСОБА_3 та наслідками у вигляді моральної шкоди, з протоколу допиту потерпілого ОСОБА_2 від 16.01.2018 року у кримінальному провадженні №0002932 вбачається, що при наближенні до нерегульованого перехрестя з вул.Патона побачила посередині проїзної частини, у місці для розвороту, нерухомий автомобіль швидкої медичної допомоги, а тому водій ОСОБА_4 міг уникнути зіткнення. З тих підстав у позові просить відмовити.

Представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Тибінкою В.Я. подано відзив, в якому заперечує проти позовних вимог. Зазначає, що твердження позивача відносно отриманих тілесних ушкоджень 13.07.2017 року під час ДТП, не підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №267/2017 від 17.07.2017 року, де вказано про ймовірність отримання таких ушкоджень при падінні, зокрема з лавки на дачі, що не дає підстав для відшкодування моральної шкоди з підстав, викладених у позові. Оскільки, ОСОБА_3 на момент ДТП перебував при виконанні своїх трудових обов`язків та виконував виїзд на автомобілі швидкої у складі бригади лікарів на екстрений виклик, тому в силу вимог ч.1 ст.1172 ЦК України моральну шкоду повинен відшкодувати роботодавець і з тих підстав у позові просить відмовити.

Представник відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» Голошва Г.В. подав відзив, у якому позов заперечив з підстав неподання позивачем заяви про страхове відшкодування, а відшкодування моральної шкоди є похідним від виплати страхового відшкодування у розмірі 5%, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Позивач подав відповідь на відзив ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», в якому вважає безпідставними і необґрунтованими доводи відповідача про те, що оскільки не заявляла вимог про стягнення шкоди, заподіяної здоров`ю (витрати на лікування), підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

У відповіді на відзив Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медицини та медицини катастроф» позивач звертає увагу, що відповідач не довів відсутності своєї вини у завданні моральної шкоди, а протокол допиту ОСОБА_2 не є доказом у даній справі.

Представник відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» Голошва Г.В. подав заперечення на відповідь на відзив, мотивуючи такі аналогічними підставами, що й у відзиві.

Протокольною ухвалою суду від 02.07.2021 року відповідача Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медицини та медицини катастроф» замінено його правонаступником Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медицини та медицини катастроф» (далі також КНП ЛОР «ЛОЦ ЕМ МК»),

Ухвалою суду від 02.07.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача - адвокат Кулеба В.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, аналогічних викладеним у позовній заяві та відповідях на відзив, просив позов задовольнити.

Представник відповідача КНП ЛОР «ЛОЦ ЕМ МК» -Касіян У.Р. позов заперечив, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, разом з тим в матеріалах справи міститься клопотання представника адвоката Тибінки В.Я. про розгляд справи без участі сторони відповідача, в якій позовні вимоги заперечує з підстав, викладених у відзиві, а тому суд вважає, що справу слід слухати у відсутності сторони відповідача на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Представник відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 13.07.2017 близько 16:10 год. на перехресті вулиць Городоцька Патона у м.Львові відбулась ДТП (зіткнення) за участю автомобіля «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_4 та автомобіля «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_3 . Дана обставина підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ 2108» ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, а автомобілі зазнали технічних пошкоджень.

За фактом ДТП 14.07.2017 року порушено кримінальне провадження №0002932.

Відповідно до висновку судового експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Власенка С.В. від 21.08.2017 №1/904, наданого в рамках кримінального провадження №0002932 (а.с.19-23, том 1), зіткнення автомобіля «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з автомобілем автомобіля «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відбулося в межах перехрестя вул.Городоцька-Патона на смузі руху по вул.Городоцька в напрямку до центру міста.

Автомобіль «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , контактував своєю правою передньою частиною з правою боковою частиною автомобіля марки «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

При цьому, обидва автомобіля в момент зіткнення знаходились в рухомому стані.

Як зазначено у висновку судової автотехнічної експертизи по кримінальному провадженні №0002932 від 26.12.2017 року №6886, проведеної експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с.26-28, том 1), враховуючи неспроможність з технічної точки зору показань водія автомобіля «ГАЗ 2705» ОСОБА_3 в частині стану керованого ним автомобіля в момент зіткнення, причиною ДТП з технічної точки зору, стали ті обставини, що водій автомобіля «ГАЗ 2705» ОСОБА_3 перед поворотом ліворуч не дав дорогу автомобілю «ВАЗ 2108», що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, і виїхав на смугу його руху на такій віддалі, при якій водій ОСОБА_4 вже не мав технічної можливості уникнути зіткнення.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 17.07.2017 року №267/2017, проведеної експертом КЗ ЛОР Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи Зеленгуровою Н.В. в рамках кримінального провадження №0002932 (а.с.12, том 1), у громадянки ОСОБА_2 є наступні ушкодження: закритий перелом шиловидного відростка правої променевої кістки, закритий кососпіральний перелом правої плечової кістки, які утворились від контакту правої кисті з тупим предметом та кручення плеча навколо своєї осі, не виключно при падінні, могли бути причинені 13.07.2017 року, відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

На момент ДТП транспортний засіб марки «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебував у власності Комунального закладу «Львівська станція швидкої медичної допомоги» (КП ЛОР ЛСШМД), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.30, том 1) та не заперечується відповідачем КНП ЛОР «ЛОЦ ЕМ МК», яке в подальшому реорганізоване шляхом приєднання до Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у страховій компанії ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», поліс №АК/6208528 (а.с.29, том 1).

Із шляхового листа №213 від 13.07.2017 року (а.с.32, том 1) вбачається, що такий виданий водію ОСОБА_3 для виїзду на автомобілі «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а листом Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 06.02.2018 року №248 (а.с.31, том 1) підтверджується виконання ОСОБА_3 своїх службових обов`язків на момент ДТП так, як вказаний автомобіль забезпечував 13.07.2017 року виїзд бригади швидкої медичної допомоги №18 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 20 січня 2021 року у справі №462/1962/18 кримінальне провадження №0002932 від 14.07.2017 року закрито, а ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Цивільний позов ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої діями обвинуваченого, залишено без розгляду.

Статтею 1187 ЦК України передбачено цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно із статтею 6 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

В свою чергу, згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до п.п. 4-7,11,16,17 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (в тому числі якщо така шкода завдала смерть фізичної особи), завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується шкода, у тому числі якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Оскільки сам факт дорожньо-транспортної пригоди сторонами не спростовується та підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 20 січня 2021 року у справі №462/1962/18.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно із частиною третьою статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Отже, суд може зменшити розмір шкоди на підставі частини другої статті 1193 ЦК України в разі встановлення, що виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність потерпілого.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 445/370/19 (провадження № 61-10504св20).

Під час розгляду справи судом не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілої ОСОБА_2 або непереборної сили.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження №14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, слід дійти висновку, що дорожньо-транспортна пригода 13.07.2017 року сталася з вини водія ОСОБА_3 . Зважаючи на характер зіткнення, яким є контакт автомобіля «ВАЗ 2108» із автомобілем «ГАЗ 2705» своєю правою передньою частиною (праве крило, бампер та ін.), тобто зі сторони пасажира, у взаємозв`язку із об`єктивними ушкодженнями останнього, якими є закритий перелом шиловидного відростка правої променевої кістки, закритий кососпіральний перелом правої плечової кістки, що утворились від контакту правої кисті з тупим предметом та кручення плеча навколо своєї осі, слід дійти висновку про отримання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості внаслідок цього ДТП.

Суд відхиляє заперечення відповідача КНП ЛОР «ЛОЦ ЕМ МК» та відповідача ОСОБА_3 , що встановлені судово-медичною експертизою ушкодження потерпілої ОСОБА_2 отримані внаслідок падіння з лавки на дачі 13.07.2017 року біля 14:00 год., оскільки у висновку експерта №267/2017 від 17.07.2017 року, виготовленого в рамках кримінального провадження №0002932, та на який покликаються відповідачі, про цю обставину зазначено лише зі слів ОСОБА_2 , а не на підставі об`єктивних медичних даних.

Покликання відповідача КНП ЛОР «ЛОЦ ЕМ МК», як на підставу відмови у позові, що з протоколу допиту потерпілого ОСОБА_2 від 16.01.2018 року у кримінальному провадженні №0002932 вбачається, що при наближенні до нерегульованого перехрестя з вул.Патона побачила посередині проїзної частини, у місці для розвороту, нерухомий автомобіль швидкої медичної допомоги, а тому водій ОСОБА_4 міг уникнути зіткнення, спростовується висновком судового експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Власенка С.В. від 21.08.2017 №1/904, наданого в рамках кримінального провадження №0002932, що обидва автомобіля в момент зіткнення знаходились в рухомому стані, а також висновком судової автотехнічної експертизи по кримінальному провадженні №0002932 від 26.12.2017 року №6886, проведеної експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, відповідно до якого водій автомобіля «ГАЗ 2705» ОСОБА_3 перед поворотом ліворуч не дав дорогу автомобілю «ВАЗ 2108», що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, і виїхав на смугу його руху на такій віддалі, при якій водій «ВАЗ 2108» ОСОБА_4 вже не мав технічної можливості уникнути зіткнення.

За таких обставин, суд погоджується з позивачем щодо спричинення їй моральних страждань завданням тілесних ушкоджень внаслідок ДТП.

Установивши, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило їй моральні страждання, обґрунтованим є висновок про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Системний аналіз й тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричинених потерпілій внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, із відповідача КНП ЛОР «ЛОЦ ЕМ МК», як роботодавця та власника джерела підвищеної небезпеки, незалежно від його вини.

У зв`язку з тим, позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

У заявлених позовних вимогах позивач просила стягнути на її користь моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, також з відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Спірні правовідносини в даній справі регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Відповідно до пункту 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Заявляючи вимоги до відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про стягнення моральної шкоди, позивач, як на підставу, посилалась на фізичний біль та страждання, спричинені заподіяними їй тілесними ушкодженнями, необхідністю подальшої реабілітації, різкій зміні звичного життєвого укладу, що завдало їй моральних, душевних страждань.

Питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, врегульовано статтею 26-1 Закону №1961-IV, згідно з якою, моральна шкода відшкодовується страховиком потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Судом встановлено, що позивач не зверталась до відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» щодо отримання страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, таких позовних вимог у даній справі не заявляла.

Оскільки, позивач не заявляла до страховика вимог щодо страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, обґрунтовуючи свої вимоги не зазначала про завдання моральної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу, слід дійти висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, враховуючи характер правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позову та стягнення з Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медицини та медицини катастроф» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень, який знайшов своє підтвердження під час розгляду справи.

Натомість в частині позовних вимог про стягнення коштів із відповідачів Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_3 слід відмовити.

Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За вимогами ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з чим, з відповідача Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний цент екстреної медицини та медицини катастроф» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний цент екстреної медицини та медицини катастроф» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень.

В частині позовних вимог про стягнення коштів із відповідачів Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний цент екстреної медицини та медицини катастроф» судовий збір в сумі 908 гривень в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський обласний цент екстреної медицини та медицини катастроф», , юридична адреса: м. Львів вул. І. Миколайчука, 9.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», , юридична адреса: м.Київ, вул. Січових Стрільців,40.

Відповідач: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Дата складення повного судового рішення - 15.03.2023 року.

Суддя Мартинишин М.О.