ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 682/505/22

Провадження № 22-ц/4820/601/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту та зобов`язання до вчинення дій за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 грудня 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту та зобов`язання до вчинення дій.

ОСОБА_1 зазначив, що він є власником 57/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, а також земельної ділянки площею 0,0677 га, кадастровий номер :04:003:0201, по АДРЕСА_1 . Інші 43/100 частки житлового будинку та суміжна земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:0220 належать на праві власності ОСОБА_2 . Земельна ділянка позивача має продовжену конфігурацію, а біля її задньої межі у дворовій частині розташована господарська будівля гараж. Доступ до цієї частини земельної ділянки з дороги загального користування можливий лише через земельну ділянку ОСОБА_2 , але той створює позивачу перешкоди у проході та проїзді до гаража, внаслідок чого він не може використовувати дану будівлю за цільовим призначенням.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд встановити на його користь земельний сервітут на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0220 площею 0,0290 га, що розташована по АДРЕСА_1 , по точках 2-3, 20-21 кадастрового плану вказаної ділянки для можливого проходу та проїзду з АДРЕСА_2 , і зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати огорожу, яка перешкоджає встановленню земельного сервітуту та доступу до гаража.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 грудня 2022 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що ОСОБА_1 не вказав у позовній заяві про те, який саме земельний сервітут слід встановити (зокрема, право проходу та проїзду на велосипеді чи право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху), а також чи має бути запропонований ним сервітут платним або безоплатним, постійним чи строковим. Згідно висновку земельно-технічної експертизи проїзд і прохід до земельної ділянки позивача можливий без встановлення сервітуту щодо земельної ділянки ОСОБА_2 , а запропонований експертом варіант встановлення сервітуту не відповідає будівельно-технічним нормам. Оскільки позивач не довів відсутність іншої можливості у задоволенні потреби в користуванні земельною ділянкою, ніж встановлення сервітуту, то підстави для задоволення позову відсутні.

Узагальнені вимоги та доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 позбавлений можливості використовувати гараж за цільовим призначенням без встановлення земельного сервітуту та влаштування проїзду по земельній ділянці ОСОБА_2 . Запропонований експертом варіант встановлення сервітуту є технічно можливим і найменш обтяжливим для відповідача. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 Цивільного кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 є власником 57/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями до цієї частини будинку, зокрема, будівлі хліва «Б» і будівлі гаража «Д» по АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,0677 га, кадастровий номер :04:003:0201, за цією адресою, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Інші 43/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,0290 га, кадастровий номер :04:003:0220, за тією ж адресою, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належать на праві власності ОСОБА_2 .

Згідно висновку експертів за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи від 21 жовтня 2022 року №477/10-2022 (а.с. 86-108) встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0220 площею 0,0290 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - по точках «2»-«3», «20»-«21» кадастрового плану вказаної земельної ділянки для можливості проходу та проїзду із АДРЕСА_1 до гаража (літ. «Д») за адресою: АДРЕСА_1 , - вбачається технічно можливим та запропонований в дослідницькій частині висновку як варіант № 1 встановлення земельного сервітуту і зображений на рисунку №13. При цьому такий варіант встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0220 в частині мінімальної ширини проїзду не відповідає вимогам:

- п. 5.1.1 та таблиць 5.1-5.2 ДБН В.2.3-5:2018 «Вулиці та дороги населених пунктів» (без змін №1);

- п. 5.1.1 та таблиці 5.1 ДБН В.2.3-5:2018 «Вулиці та дороги населених пунктів» (із зміною №1);

Також на розгляд суду запропоновані інші технічно можливі варіанти встановлення земельних сервітутів на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0220, для забезпечення можливості проїзду та проходу із АДРЕСА_1 до гаражу (літ. «Д»), що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 0:04:003:0201 за адресою: АДРЕСА_1 , - яка перебуває у власності ОСОБА_1 , що наведені та описані в дослідницькій частині висновку, а саме:

- варіант № 2 (див. рис. №14) (без урахування зміни №1 до ДБН В.2.3-5:2018);

- варіант № 3 (див. рис. № 15) (без урахування зміни №1 до ДБН В.2.3-5:2018);

- варіант № 4 (див. рис. № 16) (із урахуванням зміни № 1 до ДБН В.2.3-5:2018);

- варіант № 5 (див. рис. № 17) (із урахуванням зміни №1 до ДБН В.2.3-5:2018).

Виходячи із існуючої схеми забудови земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , - передбачити інші варіанти влаштування проїзду із АДРЕСА_1 , до гаража (літ. «Д»), які б не потребували влаштування проїзду через земельну ділянку із кадастровим номером :04:003:0220 не вбачається за можливе.

Прохід до гаража (літ. «Д») на дату проведення дослідження існує та забезпечується по земельній ділянці з кадастровим номером :04:003:0201.

При цьому існуюча забудова земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0201 площею 0,0677 га за адресою: АДРЕСА_1 , - дозволяє влаштувати новий гараж, аналогічний до гаража (літ. «Д»), на іншій частині земельної ділянки, який матиме доступ до земель загального користування, а саме АДРЕСА_3 .

Як альтернативний варіант на відміну від влаштування земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0220, для забезпечення можливості проїзду та проходу із АДРЕСА_1 до гаража (літ. «Д»), що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:003:0201 за адресою: АДРЕСА_1 , - який перебуває у власності ОСОБА_1 , пропонується влаштувати аналогічний (подібний) гараж на іншій частині території земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0201, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість робіт з будівництва аналогічного гаража, в цінах на дату проведення дослідження становить 109 651 грн із урахуванням ПДВ.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), згідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом пункту 2 частини першої статті 395 ЦК України речовим правом на чуже майно є право користування (сервітут).

Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

В силу частини першої статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно зі статтею 98 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Із положень статті 99 ЗК України слідує, що власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, у тому числі право проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпоряджання майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

У свою чергу речове право на чуже майно визначається як можливість обмеженого використання в своїх інтересах речей, які є власністю інших осіб, без посередництва їх власників.

Одним із видів речового права на чуже майно є сервітут.

Земельний сервітут це право користування чужою земельною ділянкою. Таке право може бути як платним, так і безоплатним, як строковим, так і безстроковим.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22-2 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об`єкта і не залежить від власників цих об`єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК). Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обмеження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постановах від 13 листопада 2019 року (справа №133/305/17-ц) і від 26 серпня 2020 року (справа №663/158/17), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Зібрані докази вказують на те, що належна ОСОБА_1 присадибна ділянка з кадастровим номером :04:003:0201 межує із землями загального користування, а саме вулицею Лазаря Паперника або ОСОБА_3 . При цьому прохід до гаража «Д» забезпечується по земельній ділянці з кадастровим номером :04:003:0201, а існуюча забудова цієї ділянки дозволяє влаштувати новий гараж, аналогічний до гаража «Д», на іншій частині земельної ділянки, який матиме доступ до земель загального користування.

За таких обставин суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не довів безальтернативності захисту свого права власника земельної ділянки іншим способом, аніж встановлення земельного сервітуту, та найменшої обтяжливості обраного ним способу встановлення такого сервітуту для власника суміжної земельної ділянки, проти якого заперечував відповідач ОСОБА_2 , а тому його позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Посилання ОСОБА_1 на наявність підстав для встановлення запропонованого ним земельного сервітуту та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про недотримання судом норм матеріального права є безпідставними.

Висновки суду першої інстанції не суперечать наведеним в апеляційній скарзі правовим позиціям Верховного Суду щодо правових підстав встановлення земельного сервітуту.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 грудня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 березня 2023 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Зеленська В.І.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 47