ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 689/2559/22

Провадження № 22-ц/4820/666/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №689/2559/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 січня 2023 року (суддя Кульбаба А.В., повне судове рішення складено 16 січня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 вказувала, що вона є донькою відповідача і з 01 вересня 2020 року навчається на денному відділенні ВСП «Хмельницький торговельно-економічний фаховий коледж Державного торгівельно-економічного університету» за професією «Маркетинг», термін навчання до 30.06.2023 року. Позивачка посилається на те, що вона перебуває на утриманні матері ОСОБА_3 , у зв`язку із навчанням не має можливості працевлаштуватися, будь-яких доходів не має, а тому потребує матеріальної допомоги. Враховуючи, що відповідач не є особою з інвалідністю, є працездатним, не позбавлений можливості працювати і отримувати грошові кошти, зобов`язаний та має можливість утримувати дитину, яка продовжує навчання, тому ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на своє утримання, як повнолітньої дитини, що продовжує навчання у розмірі частини усіх доходів його заробітку щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму, починаючи з 01.01.2023 і до закінчення навчання 30.06.2023.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 січня 2023 року позов задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 щомісячно аліменти в розмірі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь дочки ОСОБА_2 , яка навчається у ВСП «Хмельницький торговельно-економічний фаховий коледж Державного торгівельно-економічного університету», починаючи з 01.01.2023 і до завершення навчання 30.06.2023, однак не довше, як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що судом першої інстанції при постановлення оскаржуваного рішення не було враховано тих обставин, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 і, що він є особою з інвалідністю третьої групи та на сьогоднішній час безробітний. На думку апелянта, суд однобічно та не об`єктивно підійшов до оцінки наявних у матеріалах справи доказів, дійшов абсурдного висновку про стягнення з нього аліментів в розмірі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як його донька є повнолітньою. ОСОБА_1 вважає, що зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що воно не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, висновки суду не ґрунтуються на повному з`ясуванні обставин справи, неповно застосовані норми матеріального права, допущений формальний підхід до оцінки доказів, що у свою чергу призвело до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Тому, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог.

Відзив від ОСОБА_2 до апеляційного суду не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14.01.2005 (а.с. 3).

З 01.09.2020 ОСОБА_2 навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Хмельницький торговельно-економічний фаховий коледж ДТЕУ», денна форма навчання за рахунок коштів Державного бюджету України, що підтверджується довідкою Відокремленого структурного підрозділу «Хмельницький торговельно-економічний фаховий коледж ДТЕУ» № 204 від 14.12.2022 (а.с. 5).

З копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 19.05.2008 та серії НОМЕР_3 від 05.02.2015 вбачається, що відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19, 20).

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання (а.с. 22).

Відповідно до довідки про забезпечення житловою площею Ярмолинецької селищної ради №386 від 28.12.2022 ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , де проживає разом із дружиною ОСОБА_6 , доньками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та донькою дружини ОСОБА_9 (а.с.21).

Задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на період навчання, починаючи з 01.01.2023 і до 30.06.2023, однак не довше як до досягнення нею двадцяти трьох років, суд першої інстанції виходив з доведеності потреб позивачки у матеріальній допомозі, пов`язаних із її навчанням у ВСП «Хмельницький торговельно-економічний фаховий коледж ДТЕУ» та доведеності наявності у відповідача матеріальної можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, враховуючи наявність у останнього на утриманні двох неповнолітніх дітей та те, що він є особою з інвалідністю третьої групи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, стягнувши з ОСОБА_1 аліменти на користь доньки в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), проте помилково зазначив, що аліменти мають становити не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку.

Так, відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

В силу ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх працездатних доньку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Положеннями ч. 1 ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Положеннями ч. 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18) щодо застосування статті 199 СК України, який полягає у тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 , будучи повнолітньою донькою відповідача, продовжує навчання у ВСП «Хмельницький торговельно-економічний фаховий коледж ДТЕУ», в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги та з урахуванням наявності на утриманні відповідача двох неповнолітніх дітей та тієї обставини, що він є особою з інвалідністю третьої групи і враховуючи положення ст. 182 СК України, а також те що розмір аліментів, визначений позивачкою у частці від заробітку (доходу) відповідача, тому розмір аліментів - 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно є обґрунтованим, справедливим, необхідним та достатнім для забезпечення належного утримання повнолітньої доньки відповідача ОСОБА_2 , яка продовжує навчання.

Також, необхідно враховувати, що денна форма навчання унеможливлює працевлаштування доньки з метою одержання доходу для самостійного матеріального забезпечення без допомоги батьків.

Аргументи апелянта про незаконність оскаржуваного рішення, адже судом при визначенні розміру аліментів не було враховано перебування у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей є голослівними, оскільки ці обставини були враховані судом першої інстанції при постановленні судового рішення.

При цьому, судом апеляційної інстанції приймається до уваги те, що необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній доньці, яка її потребує в зв`язку з навчанням.

Також, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що він є особою з інвалідністю третьої групи, адже третя група інвалідності встановлюється особам, які здатні працювати в полегшених умовах, тобто особа, якій встановлена третя група інвалідності є працездатною.

Разом з тим, заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги про незаконне зазначення судом у резолютивній частині оскаржуваного рішення, що розмір стягнутих аліментів має бути «не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Так, визначення розміру аліментів з урахуванням нижньої межі - не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачено нормами СК України, які регулюють обов`язок батьків утримувати неповнолітніх дітей, однак нормами ст. 199 СК України це не передбачено.

Положеннями ст. 201 СК України не передбачено застосування вимог ст. 182 СК України для визначення мінімального граничного розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Зазначене у ст. 200 СК України відсилання до норми ст. 182 цього Кодексу стосується лише врахування судом тих обставин, що мають істотне значення та впливають на розмір аліментів (ч.1 ст. 182 СК України).

Таким чином, суд першої інстанції помилково визначив розмір аліментів з урахуванням нижньої межі - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбаченої нормами СК України, які регулюють обов`язків батьків утримувати неповнолітніх дітей.

Зазначений висновок відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 478/2108/16-ц, провадження № 61-12433св18; від 21 листопада 2018 року у справі № 382/1093/16-ц, провадження № 61-12568св18п.

З урахуванням викладеного, рішення суду підлягає зміні з виключенням з резолютивної частини посилання суду на те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню, повинен складати «не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Також, підлягає до зменшення стягнутий з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави.

Так, згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.п.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Таким чином, враховуючи, що позов ОСОБА_2 був поданий в грудні 2022 року та який судом задоволено в повному обсязі, тому до стягнення в дохід держави з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 992,40 грн (2481 грн - прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2022 * 0,4).

Оскільки рішення суду першої інстанції змінено лише в частині уточнення порядку стягнення аліментів та судового збору, тому підстави в силу ст. 141 ЦПК України для перерозподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 січня 2023 року змінити, виключивши з резолютивної частини рішення посилання на те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню, повинен складати «не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» та зменшивши стягнутий з ОСОБА_1 судовий збір до 992,40 грн.

В решті рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 березня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай