ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Кавунець А.Р.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

представника відповідача: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) із позовом до ОСОБА_3 (надалі по тексту відповідач), у якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 73 836,00 грн., 3% річних у сумі 1 893,44 грн., інфляційні втрати у розмірі 15 485,20 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 3 000,00 грн., судовий збір у сумі 3 000,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 14 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.10.2021 року сталася ДТП за участю автомобіля марки «Renault Duster», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2021 року у справі №381/3700/21 встановлено вину відповідача у скоєнні вказаної ДТП.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ТДВ «СГ «Оберіг», позивач звернувся до товариства із заявою про виплату страхового відшкодування, що було виплачено на суму 127 500,00 грн. (130 000,00 грн. ліміт відповідальності, 2 500,00 грн. франшиза).

Відповідно до акту виконаних робіт від 23.05.2022 року, вартість ремонту транспортного засобу становить 201 336,00 грн.

Крім того, позивачем було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження.

На думку позивача, відповідач як винна у ДТП особа, має сплатити йому різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у сумі 73 836,00 грн. (201 336,00 грн. 127 500,00 грн.). На вказану суму заборгованості позивач нарахував передбачені ст. 625 ЦК України санкції за порушення виконання зобов`язання.

Оскільки у добровільному порядку відповідач не сплачує кошти, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву зазначено, що із змісту позову не зрозуміло, з якого часу позивач здійснив нарахування сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Із розрахунку, долученого до позову вбачається, що розрахунок здійснено з 10.10.2021 року, у той же час, як звіт про оцінку датується 19.01.2022 року, а акт виконаних робіт 23.05.2022 року. У той же час, з вимогою про сплату коштів позивач до відповідача не звертався. Крім того, представник відповідача заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу. Також просив суд при ухваленні рішення врахувати, що відповідач є інвалідом 3 групи та його матеріальний стан. Тому, у задоволенні даного позову просив відмовити.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні просили при ухваленні рішення взяти до уваги відзив на позовну заяву та відмовити у задоволенні позову.

Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 12.01.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Renault Duster», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 13).

Постановою Фастівського районного суду Київської області від 24.11.2021 року у справі №381/3700/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності в межах санкції вказаної статті (а.с. 16-17).

Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_3 09.10.2021 об 11:18 год. Київська область, Фастівський район, с. Мотовилівка вул. Соборна водій керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_3 не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та своєчасно не зреагував її зміну та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Renault Duster» д.н.з. НОМЕР_1 який зупинився попереду нього для виконання маневру розвороту в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Внаслідок вказаного ДТП автомобіль марки «Renault Duster» д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, що доведено в судовому засіданні.

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як передбачено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За умови ч. 1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 36 Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Згідно ч. 6 ст. 36 вказаного Закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Як вказано у постанові Верхового Суду від 04.07.2018 року, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як вбачається із Звіту про оцінку КТЗ 01-19/01 від 19.01.2022 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Renault Duster» д.н.з. НОМЕР_1 становить 191 425,26 грн., ринкова (дійсна) вартість автомобіля без обліку аварійних пошкоджень становить 419 698,05 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень становить 163 424,95 грн. (а.с. 32-53).

За проведення вказаного дослідження на рахунок ФОП ОСОБА_5 було сплачено 3 000,00 грн. (а.с. 54).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг», що за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР-1165699 від 07.11.2020 року. З урахуванням ліміту відповідальності страховика (130 000,00 грн.) та франшизи (2 500,00 грн.), було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування на суму 127 500,00 грн. (а.с. 20-21, 31), які переведено на рахунок ТОВ «Арма Моторс» (а.с. 22).

Відповідно до акту виконаних робіт ТОВ «Арма Моторс» №ARМ0119916 від 23.05.2022 року, вартість ремонту транспортного засобу марки «Renault Duster» д.н.з. НОМЕР_1 становить 201 336,00 грн. (а.с. 24-25).

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичними збитками та страховим відшкодуванням у сумі 73 836,00 грн. (201 336,00 грн. 127 500,00 грн.).

При цьому, оскільки судом при визначенні суми, що підлягає до стягнення з відповідача, було взято фактичну вартість відновлювального ремонту автомобіля, а не дані Звіту про оцінку КТЗ 01-19/01 від 19.01.2022 року, стягнення з відповідача на користь позивача витрати на його складання у сумі 3 000,00 грн. суд вважає неприпустимим, а тому, відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат на 3 % річних суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

З огляду на те, що відповідач не виконав грошового зобов`язання з відшкодування шкоди, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

У той же час, позивач не надав суду доказів звернення до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди. Із розрахунку сум по ст. 625 ЦК України, долученого до позову, вбачається, що його здійснено з 10.10.2021 року, у той час, як акт виконаних робіт, на підставі якого встановлено дійсний розмір шкоди, датується 23.05.2022 року.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди позивачу у відповідача виник не раніше 23.05.2022 року.

У той дже час, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб.

У подальшому, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, та Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Таким чином, воєнний стан на території України діє на даний час щонайменше до 20 травня 2023 року.

Так, згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

За таких обставин, у задоволенні позову в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат слід відмовити.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичними збитками та страховим відшкодуванням.

Розподіляючи судові витрати суд керується наступними нормами.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір у сумі 992,40 грн.

П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України).

Стороною позивача заявлено клопотання про продовження строку надання доказів понесення витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, а тому, вказане питання буде вирішено в окремому порядку.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 610, 625, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, ст.ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 137, 141, 211, 223, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичними збитками та страховим відшкодуванням у сумі 73 836,00 грн. та судовий збір у сумі 992,40 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_4 , виданий Жовтневим РУ ГУ МВС України в місті Києві, 09.06.2000 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.А. Осаулова

Повний текст рішення виготовлено 06.03.2023 року