Провадження №2/760/6815/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Козленко Г.О.,

при секретарі: Дубаніній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , згідно з яким просила суд:

- розірвати шлюб, укладений між сторонами 28.02.2006 року, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитком сім`ї, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 314 від 28.02.2006 року;

- відновити ОСОБА_1 дошлюбне прізвище " ОСОБА_3 ";

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000 грн. 00 коп. щомісячно з часу подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією стягуваної суми відповідно до закону;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5 000 грн. 00 коп. щомісячно з часу подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією стягуваної суми відповідно до закону.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з 28.02.2006 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, позивач вказувала, що подружнє життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з чим останні декілька років вони фактично не проживають разом, не ведуть спільного господарства, а також не підтримують шлюбно-сімейних відносин.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що подальше збереження шлюбу буде суперечити як її інтересам, так і інтересам дітей, позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Також, позивач зазначала, що вона проживає разом із дітьми у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на праві приватної власності.

Однак, незважаючи на встановлений Сімейним кодексом України обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, відповідач не надає належної матеріальної допомоги для забезпечення потреб своїх дітей, а лише декілька разів надавав доньці невеликі суми кишенькових коштів.

У свою чергу, як зауважувала позивач у своєму позові, діти знаходяться у підлітковому віці, потребують значних матеріальних з боку обох батьків з метою забезпечення навчання, належного стану здоров`я, а також фізичного, духовного та матеріального розвитку.

Крім того, діти відвідують різноманітні платні курси, спортивні секції, зокрема син навчається в школі № 166, відвідує платні курси англійської мови Helen Doron та спортивну секцію плавання, а донька навчається в платному Фаховому коледжі мистецтв та дизайну КНУТД (річна плата складає 20 000 грн. 00 коп.), і відвідує фітнес-клуб.

З урахуванням викладеного, а також посилаючись на те, що відповідач працює за кордоном, має задовільні матеріальне становище та стан здоров`я, а також має у власності три квартирі у м. Києві, позивач просила задовольнити її позовні вимоги про стягнення аліментів у повному обсязі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.09.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

10.12.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача - адвоката Левченка Д.Ю. на позовну заяву, в якому він позов визнав частково та просив суд розірвати шлюб між сторонами, а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей по 3000 грн. 00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Заперечуючи щодо стягнення з відповідача аліментів по 5000 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, представник відповідача посилався на наступні обставини в їх сукупності: відповідач з жовтня 2020 року працює за угодою у Республіці Польща, де отримує заробітну плату близько 18 500 грн. 00 коп. та вимушений орендувати житло; відповідач повністю оплачує рахунки з наданих комунальних послуг та послуг інтернет-зв`язку за місцем проживання дітей та дружини, зокрема сума таких понесених витрат з вересня 2020 року по жовтень 2021 року склала майже 23 000 грн. 00 коп.; упродовж 2019-2021 року відповідач регулярно здійснював грошові перекази особисто ОСОБА_1 , а також сплачував витрати, пов`язані з навчанням та відвідуванням дітьми гуртків, що підтверджується частково збереженими квитанціями; відповідач упродовж 2020-2021 років надавав доньці кошти для кишенькових витрат та сплачував вартість послуг за користування мобільним зв`язком; у відповідача є ще одна дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій він також надає матеріальну допомогу; ОСОБА_2 має захворювання, у зв`язку з чим перебуває на обліку у Київському міському психоневрологічному диспансері № 5 з 2010 року (а.с. 67-72).

17.12.2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в якому вона зазначила, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання власних дітей у заявленому неї розмірі (а.с. 141-145).

13.06.2021 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь позивача на відзив, в яких він зазначив, що частина витрат, про які позивач вказує у позовній заяві в обгрунтування вимог про стягнення аліментів, є додатковими витратами, а отже не входять до складу аліментів (а.с. 165-169).

04.07.2021 року до суду надійшли письмові пояснення позивача.

20.07.2021 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача.

05.12.2022 року до суду надійшло клопотання відповідача, в якому він, посилаючись на смерть спільної з позивачем доньки, просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання доньки або закрити провадження у справі в частині цих вимог.

У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив. Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про закриття провадження, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, 27.02.2023 року до суду надійшло клопотання відповідача, в якому він просив розглядати справу за його відсутністю, а також закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання доньки, у зв`язку із смертю останньої.

Разом з тим, проаналізувавши зміст клопотання, матеріали справи та характер спірних відносин, суд, встановивши відсутність передбачених ст.255 ЦПК України підстав для закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, яка померла після відкриття провадження у справі, відмовив у задоволенні відповідного клопотання відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, 28.02.2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №314.

Звертаючись з позовом до суду та заявляючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, позивач зазначав, що подружнє життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з чим останні декілька років вони фактично не проживають разом, не ведуть спільного господарства, а також не підтримують шлюбно-сімейних відносин.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11, рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Крім того, як передбачено ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу позивача та відновлення позивачу його дошлюбного прізвища.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 25.10.2006 року, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , яке видане 09.01.2009 року.

При цьому, сторонами не заперечується той факт, що з жовтня 2020 року позивач проживає разом з дітьми окремо від відповідача у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на праві приватної власності.

Разом з тим, доказів, які б свідчили як про безумовну відсутність у відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей, так і про те, що він є непрацездатною особою, матеріали справи не містять.

Натомість, як підтвердив сам відповідач, він з жовтня 2020 року працює за угодою у Республіці Польща, де отримує заробітну плату близько 18 500 грн. 00 коп.

Також, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтва про право власності від 01.02.2008 року серії НОМЕР_3 , свідоцтва про право спадщини за законом від 04.04.2008 року серії НОМЕР_4 , свідоцтва про право спадщини за заповітом від 15.07.2013 року серії ВТІ № 328240, копії яких містяться у матеріалах справи, відповідач є власником наступного нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; квартири АДРЕСА_3 .

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів, посилався на те, що незважаючи на встановлений Сімейним кодексом України обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, відповідач не надає належної матеріальної допомоги для забезпечення потреб своїх дітей, а лише декілька разів надавав доньці невеликі суми кишенькових коштів.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач працює, має достатній дохід та нерухоме майно у Києві у кількості трьох одиниць, суд, враховуючи відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власних дітей і сплати аліментів в розмірі, достатньому для забезпечення дітям можливості нормального розвитку, вважає, що визначена позивачем сума аліментів у розмірі по 5 000,00 грн. на кожну дитину є абсолютно адекватною динаміці значення базового соціального стандарту та узгоджуватиметься з вимогами чинного законодавства України.

Посилання відповідача на те, що сума аліментів у розмірі по 5000,00 грн. на кожну дитину щомісячно є занадто завищеною, суд відхиляє, адже факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батька від обов`язку по утриманню дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 року по справі № 344/10981/16-ц.

Щодо посилань відповідача на те, шо він має захворювання, у зв`язку з чим перебуває на обліку у Київському міському психоневрологічному диспансері № 5 з 2010 року, суд зазначає, що на підтвердження вказаних обставин ним не було надано жодного належного та допустимого доказу.

Крім того, факт добровільного надання відповідачем коштів на утримання дітей жодним чином не впливає на визначення розміру аліментів у судовому порядку, адже вказані обставини за наявності відповідних підстав можуть бути враховані виконавцем при виконанні судового рішення за умови надходження відповідної заяви від платника аліментів.

Натомість, у даній категорії справ суд зобов`язаний враховувати інтереси дитини та ухвалювати судові рішення, спрямовані на її захист шляхом стабільного забезпечення утримання дитини тим з батьків, який не проживає з нею, до досягнення останньою повноліття.

Водночас, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодою зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють спірні правовідносини сторін суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, починаючи з часу подання позовної заяви - 14.09.2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, як вбачається з копії Свідоцтва про смерть від 17.11.2022 року серії НОМЕР_5 , спільна донька сторін - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що спірні правовідносини між сторонами виникли з 14.09.2021 року (дати звернення позивача до суду) і весь час позивач здійснювала утримання доньки, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення аліменти на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, починаючи з часу подання позовної заяви - 14.09.2021 року та до дати смерті дитини - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха протии Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

При цьому, при розподілі судових витрат суд враховує, що оскільки відповідач визнав позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу в повному обсязі, позивачу підлягає до повернення з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Інша частина судових витрат по сплаті судового збору підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача та в дохід держави.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, , 206, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 28 лютого 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 314, між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) - розірвати.

Після розірвання шлюбу відновити ОСОБА_1 дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з часу подання позовної заяви - 14.09.2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) аліменти на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5 000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з часу подання позовної заяви - 14.09.2021 року та до часу настання смерті дитини - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) з державного бюджету судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Козленко