ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3492/23 Справа № 185/6602/22 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Деркач Н.М.,

суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря: Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гусакова Оксана Борисівна, на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Павлоградсько-Юр`ївський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Павлоградсько-Юр`ївський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Позов мотивований тим, що від шлюбу зі ОСОБА_1 позивач має двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В лютому 2021 року від третьої особи по справі він дізнався про те, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.04.2008 року з нього, починаючи з 28.02.2008 року, на користь ОСОБА_1 стягнені аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Третьою особою по справі було відкрите виконавче провадження № 64424022 з примусового виконання цього рішення суду. Станом на 01.01.2021 року йому була нарахована заборгованість по аліментам в розмірі 157 059, 00 грн.

За інформацією, наданою позивачу третьою особою по справі, 16.02.2021 року стягувачем ОСОБА_1 було повідомлено про сплату позивачем аліментів починаючи з 2008 року у розмірі: 23.03.2020 року 3 000, 00 грн., 26.05.2020 року 3 000, 00 грн., 09.08.2020 року 3 000, 00 грн., 20.09.2020 року 3 000, 00 грн., 13.11.2020 року 3 000, 00 грн., 06.01.2021 року 3 000, 00 грн. Однак, 17.02.2021 року до відділу ДВС надійшла заява від відповідачки та повідомлено про неотримання нею аліментів, починаючи з 2008 року, та про нарахування заборгованості за весь час. В подальшому державним виконавцем було зроблено розрахунок заборгованості позивача зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 09.06.2021 року за період з 22.02.2008 року по 01.06.2021 року становить 138 028, 00 грн., станом на 01.01.2022 року становить 157 059, 00 грн., станом на 01.07.2022 року становить 173 287, 60 грн.

Позивач вказав, що не погоджується з розміром заборгованості по аліментам, оскільки у період часу з 06.11.2007 року по 01.03.2017 року, який включений в період нарахування цієї заборгованості, він проживав разом з ОСОБА_1 та дітьми однією сім`єю, вони вели спільне господарство. Він утримував сім`ю, витрачаючи свої доходи на потреби родини. Всі зароблені кошти він передавав відповідачці, яка розпоряджалась переданими ними на власний розсуд з урахуванням інтересів і потреб синів. Претензій та нарікань з боку останньої щодо матеріального забезпечення дітей не надходило, а тому він вважав виконаним свій обов`язок щодо їх утримання. Про ухвалення судом рішення про стягнення аліментів не знав, підкреслив, що це рішення було ухвалено в заочному порядку.

Також позивач зазначив, що з березня 2017 року по 07.06.2019 року він проживав разом з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без відповідачки і самостійно повністю утримував дитину. У період часу з 20.03.2019 року по 06.01.2021 року позивач перерахував на користь відповідачки в якості аліментів грошові кошти в загальній сумі 68050, 00 грн.

Однак, ці обставини державному виконавцю відповідачкою, яка є стягувачем за виконавчим провадженням, повідомлені не були, що призвело до нарахування йому значного боргу по аліментам станом на 01.07.2022 року у розмірі 173 287, 60 грн.

Просив суд частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання дітей - синів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнених рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.04.2008 року на користь ОСОБА_1 у сумі 149 876, 00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам задоволено повністю.

Частково звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнених рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2008 року на користь ОСОБА_1 у сумі 149 876, 00 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 498, 76 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гусакова Оксана Борисівна, просила скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2023 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати з огляду на наступні обставини.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано суду будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача, а також враховував суперечливі заяви відповідачки до ВДВС.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу сторони мають двох дітей - синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.04.2008 року зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнені аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 28.02.2008 року.

08.02.2021 року державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Стражник Г.І. було відкрите виконавче провадження №64424022 з примусового виконання цього рішення суду та станом на 01.01.2021 року боржнику ОСОБА_2 була нарахована заборгованість по аліментам в розмірі 157 059, 00 грн.

16.02.2021 року стягувачем ОСОБА_1 державному виконавцю Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Стражник Г.І. було повідомлено про сплату боржником ОСОБА_2 аліментів починаючи з 2008 року у розмірі: 23.03.2020 року 3 000, 00 грн., 26.05.2020 року 3 000, 00 грн., 09.08.2020 року 3 000, 00 грн., 20.09.2020 року 3 000, 00 грн., 13.11.2020 року 3 000, 00 грн., 06.01.2021 року 3 000, 00 грн., всього на суму 18 000, 00 грн.

17.02.2021 року від відповідачки до Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшла заява, в якій вона вказала, що не отримувала від позивача аліменти, починаючи з 2008 року та просила нарахувати заборгованість за весь час.

Державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Стражник Г.І. 09.06.2021 року було зроблено розрахунок заборгованості позивача зі сплати аліментів. Згідно розрахунку сукупний розмір цієї заборгованості по аліментам за період з 22.02.2008 року по 01.06.2021 року становив 138 028, 00 грн., станом на 01.01.2022 року становив 157 059, 00 грн., станом на 01.07.2022 року становив 173 287, 60 грн. Отже, заборгованість нарахована за період часу з 22.02.2008 року по 01.07.2022 року та становить 173 287, 60 грн.

Згідно Акту від 01.08.2022 року, у період часу з 06.11.2007 року по 01.03.2017 року сторони разом з дітьми мешкали за однією адресою. З березня 2017 року по 07.06.2019 року позивач і неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали удвох без відповідачки.

Згідно з випискою по рахунку, наданою Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 04.05.2022 року № НОМЕР_1 , у період часу з 20.03.2019 року по 06.01.2021 року позивач перерахував на користь відповідачки в якості аліментів грошові кошти в загальній сумі 68 050, 00 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст. 181, ч.1 ст. 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 СК України - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН "Про права дитини", яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Як зазначено в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, може вирішити питання щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам, а не зобов`язаний це зробити.

Доводи позовної заяви ОСОБА_2 про те, що у період часу з 06.11.2007 року по 01.03.2017 року, який включений в період нарахування заборгованості по аліментам, він проживав разом зі ОСОБА_1 та дітьми однією сім`єю, вони вели спільне господарство, він утримував сім`ю, витрачаючи свої доходи на потреби родини, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки ОСОБА_2 не надано жодних допустимих та достатніх доказів про проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства з відповідачкою.

Наданий суду Акт від 01.08.2022 року, стверджує лише про те, що сторони мешкали за однією адресою в певний період, і лише вказаний факт спільного мешкання не звільняє ОСОБА_2 від обов`язку утримувати дітей та сплачувати аліменти, які стягнуті з нього за рішенням суду, яке набрало законної сили.

Також, позивач, як на підставу часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами, посилається на те, що така заборгованість настала через неправильний розрахунок, який складений державним виконавцем, а також на те, що ним вже було сплачено на користь відповідачки в якості аліментів грошові кошти в загальній сумі 68050,00 грн.

Колегія суддів вважає, що вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки саме такий розмір аліментів визначений судом, рішення набрало законної сили, аліменти частково сплачувалися, державним виконавцем здійснено відповідний розрахунок. Крім того, дії виконавця щодо розрахунку заборгованості за аліментами в законному порядку не оскаржувались.

Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з відповідною позовною заявою про зменшення розміру стягнутих аліментів у зв`язку зі зміною матеріального стану.

Відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Отже, встановивши вказані обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки останнім не надано жодних допустимих та достатніх доказів того, що у нього існували істотні обставини, які перешкоджали йому належним чином виконувати аліментні зобов`язання, або що заборгованість виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Виходячи з наведених норм закону та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гусакова Оксана Борисівна, підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Павлоградсько-Юр`ївський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивачів.

Отже, зі ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2 248,14 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гусакова Оксана Борисівна, - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2023 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Павлоградсько-Юр`ївський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2 248,14 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко