Справа № 487/8529/21
Провадження № 2/487/443/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2023 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючий суддя Нікітін Д.Г.,

при секретарі Сідлецькій О.М.

за участю:

представник позивача - ОСОБА_1

представник відповідача - ОСОБА_2

представник третьої особи - Матвєєв В.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Нефтетранспорт", треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

29.11.2021 року ОСОБА_3 до суду із позовом до ТОВ фірма «Нефтетранспорт» про стягнення коштів за договором позики №1 від 03 січня 2018 року, в якому просила суд стягнути з відповідача ТОВ фірма «Нефтетранспорт» на її користь суму боргу у розмірі 17 557 398,50 грн. (сімнадцять мільйонів п`ятсот п`ятдесят сім тисяч триста дев`яносто вісім гривень 50 копійок), яка складається з: суми позики у розмірі - 8 800 701,00 грн., плати за користування грошовими коштами у твердій грошовій сумі - 2 904 231,33 грн., штрафу за порушення строків повернення позики та плати за користування грошовими коштами - 5 852 466,17 грн. та судові витрати в розмірі 11 350 грн. судового збору.

Свою позицію позивач мотивує тим, що 03 січня 2018 року між ним та ТОВ фірма «Нефтетранспорт» було укладено договір позики №1 тадодаткові угоди до нього, а саме, додаткова угода №1 від 02 січня 2019 року, додаткова угода №2 від 02 січня 2020 року та додаткова угода №3 від 05 січня 2021 року,відповідно до яких ОСОБА_3 надала ТОВ фірма «Нефтетранспорт`у період з 03 січня 2018 року по 22 жовтня 2021 року, позику (поворотну фінансову допомогу) у загальному розмірі 8 800701,00 грн., а останнє зобов`язувалось повернути зазначену позику разом із платою за користування грошовими коштами у твердій грошовій сумі у відповідний строк- до 01 листопада 2021 року.

ОСОБА_3 фактично надала відповідачу фінансову допомогу за укладеним договором та додатками до нього в розмірі 8 800701,00 грн., що підтверджується платіжним документами та не заперечується відповідачем.

Умовами укладеного договору позики (пункт 3 Договору) та додаткових угод до нього, відповідач зобов`язувався повернути крім суми позики ще й сплату за користування грошовими коштами у твердій грошовій сумі, яка в загальному розмірі складає -2 904231,33 грн.

За період дії укладеного договору позики №1 та додаткових угод до нього, з 03 січня 2018 року по 22 жовтня 2021 року, відповідачем частково повернуто суму отриманої фінансової допомоги у сумі 148 580,00 грн.

Але в порушення своїх зобов`язань за договором позики №1 від 03.01.2018 року та додатково укладених угод №1 від 02 січня 2019 року,№2 від 02 січня 2020 року та №3 від 05 січня 2021 року, відповідач не повернув ОСОБА_3 отриману фінансову допомогута плату за користування грошовими коштами у твердій грошовій суміу повному обсязі в установлений строк до 01 листопада 2021 року.

У зв`язку з несплатою відповідачем вказаних коштів, ОСОБА_3 05 листопада 2021 року звернулась до ТОВ фірма «Нефтетранспорт» з претензією та пропозицією врегулювання спору мирним шляхом, а саме, повернення у продовж 5 (п`яти) банківських днів суми боргу за Договором позики лише у розмірі 8 800 701,00 грн.

Листом-відповіддю за №188 від 15.11.2021 року ТОВ фірма «Нефтетранспорт» повідомило, що визнає боргові зобов`язання за договором позики №1 від 03.01.2018 року у повному обсязі та погоджується сплатити лише суму позики, але в невизначені ОСОБА_3 строки.

Відповідач до теперішнього часу не виконавперед позивачем зобов`язання за договором позики №1 від 03.01.2018 року, що зумовило звернення позивача з позовом до суду.

Ухвалою від 10.12.2021 року по вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 12.01.2022 року витребувано у Приватного нотаріуса Ласурії Світлани Анатоліївни завірену копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_9 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа №66639041.

Ухвалою суду від 06.10.2022 року залучено ОСОБА_4 , ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Нефтетранспорт" про стягнення заборгованості за договором позики в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Ухвалою суду від 24.01.2023 року судом було відмовлено в задоволенні клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про призначення експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВфірма "Нефтетранспорт", треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_4 яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою суду від 26.01.2023 року, без виходу до нарадчої кімнати, справу було призначено до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, що зазначені в позові.

В судовому засіданні представники відповідача визнав позов частково, викладених у відзиві на позов.

В судовому засіданні представники третьої особи ОСОБА_10 просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у поясненнях.

Інші учасники повідомлялися про слухання справи належним чином, до суду не з`явилися.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного.

03 січня 2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ фірма «Нефтетранспорт» було укладено договір позики №1 (надалі Договір), а також низку додаткових угод до нього, відповідно до якого (яких) ОСОБА_3 надала ТОВ фірма «Нефтетранспорт» позику, а останнє зобов`язувалось повернути (погасити) зазначену позику у відповідний строк.

Відповідно до умов вказаного Договору позики та додаткових угод до нього, позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов`язувався повернути таку ж суму грошових коштів (п.2 Договору), разом із платою за користування грошовими коштами у твердій грошовій сумі (п.3 Договору) у строк - до 01 листопада 2021 року.

Так, згідно договору позики №1 від 03.01.2018 року ОСОБА_3 надала ТОВ фірма «Нефтетранспорт» позику у розмірі 2 297 065,00 грн. зі строком погашення позики до 03 січня 2019 року та платою за користування грошовими коштами у твердій грошовій сумі в розмірі 758 031,00 грн.

Додатковою угодою №1 від 02 січня 2019 року було збільшено розмір позики до 4651535,00 грн., було встановлено новий строк її погашення до 03 січня 2020 року та досягнена згода щодо сплати за користування грошовими коштами у твердій грошовій сумі в розмірі 1 535006,55 грн.

Додатковою угодою №2 від 02 січня 2020 року було збільшено розмір позики до 6 734821,00 грн., встановлено новий строк погашення до 06 січня 2021 року та розмір сплати за користування грошовими коштами у твердій грошовій сумі було визначено в розмірі 2 222490,93 грн.

Умовами додаткової угоди №3 від 05 січня 2021 року розмір позики було збільшено до 8 800701,00 грн., була встановлена остаточна дата її повернення до 01 листопада 2021 року, а також змінився розмір сплати за користування грошовими коштами у твердій грошовій сумі, який складав 2 904231,33 грн.

Судом встановлено, що на виконання зобов`язань, які виникли із вказаного договору позики та додаткових угод до нього, ОСОБА_3 в період з 03 січня 2018 року по 22 жовтня 2021 року фактично надала ТОВ фірма «Нефтетранспорт» позикузагальним розміром - 8 800 701,00 грн.,що підтверджуєтьсяприбутковими касовими ордерами наданими відповідачем за період з 03 січня 2018 року по 22 жовтня 2021 року у кількості 286 штук.

Також судом встановлено, що згідно умов договору позики №1 та додаткових угод до нього№1 від 02 січня 2019 року, №2 від 02 січня 2020 року та №3 від 05 січня 2021 року, в період з 03 січня 2018 року по 22 жовтня 2021 року, відповідач частково повернувпозивачу суму отриманої позикиврозмірі - 148 580,00 грн., що підтверджується видатковими касовими ордерами: від 31.08.2018 року на суму 5 000,00 грн., від 01.03.2019 року на суму 15 000,00 грн., від 20.05.2019 року на суму 20 000,00 грн., від 03.08.2020 року на суму 20 000,00 грн., від 10.08.2020 року на суму 10 000,00 грн., від 17.08.2020 року на суму 30 000,00 грн., від 25.08.2020 року на суму 18 130,00 грн., від 25.08.2020 року на суму 20 450,00 грн., від 19.07.2021 року на суму 10 000,00 грн.

Але, в порушення своїх зобов`язань за договором позики №1 від 03.01.2018 року, відповідач - ТОВ фірма «Нефтетранспорт» не повернув ОСОБА_3 повну суму отриманої позики в установлений строк до 01 листопада 2021 року.

У зв`язку з несплатою відповідачем вказаних коштів, позивач 05 листопада 2021 року звернувся до ТОВ фірма «Нефтетранспорт» із претензією та одночасно зпропозицією про врегулювання спору мирним шляхом, а саме, повернення у продовж 5 (п`яти) банківських днів суми боргу за Договором позики лише у розмірі 8 800 701,00 грн. (претензії отримана відповідачем 05.11.2021 року).

ТОВ фірма «Нефтетранспорт» листом-відповіддю за №188 від 15.11.2021 року повідомило позивача, що частково визнає боргові зобов`язання за договором позики №1 від 03.01.2018 року та погоджується сплатити лише суму позики, але в невизначені ОСОБА_3 строки (лист-відповідь ТОВ фірма «Нефтетранспорт» за №188 від 15.11.2021 року отримано позивачем особисто).

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та правочини.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає Із суті договору. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язанням, відповідно до ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк у відповідності з вказівками закону, договору, а за відсутності таких вказівок - у відповідності до звичайно пред`явлених вимог. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що останнім днем повернення позики згідно додаткової угоди №3 від 05 січня 2021 року було 01 листопада 2021 року.

Тобто, строк виконання ТОВ фірма «Нефтетранспорт» своїх зобов`язань щодо повернення коштів за Договором позики №1 від 03.01.2018 року є таким, що настав.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, оскільки відповідачем непогашена у повному обсязі заборгованість за договором позики №1 від 03.01.2018 року та додаткових угод до нього за№1 від 02 січня 2019 року, №2 від 02 січня 2020 року та №3 від 05 січня 2021 року, суд вважає частково (з урахуванням повернених сум) позовні вимоги позивача в частині стягнення суми позики у розмірі - 8 652121,00 грн. та плати за користування грошовими коштами у твердій грошовій сумі у розмірі - 2 904 231,33 грн. обґрунтованими та такими, які повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Стосовно вимоги позивача щодо сплати на його користьштрафу в розмірі 50%від суми неповернутої позики та плати за користування грошовими коштами згідно п.7 Договору позики №1 від 03.01.2018 року,у зв`язку з порушення зобов`язань щодо повернення зазначених сум у встановлений строк, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Так, частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, приписи частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дають право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України (постанова від 04.11.2015 року у справі № 6-1120цс15), Велика Палата Верховного Суду (постанова від 12.12.2018 року у справі № 703/1181/16-ц).

Цивільні відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Тобто, якщо розмір неустойки перевищує розміру збитків, є правові підстави для застосування положень вищевказаної статті (ч.3 ст.551 ЦК України). Такий висновок знайшов своє відображення у Постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №441/569/17, від 16.05.2018 у справі №548/264/15-ц, від 05.06.2019 у справі №757/32522/17-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, щопозивачем не доведено розміру збитків понесених у зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання та як слідство про значне перевищення розміру штрафу і виникнення непомірного тягарю для боржника у заявлених позивачем вимогах щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 50% від суми неповернутої позики та плати за користування грошовими коштами.

На підставі приписів частини третьої статті 551 ЦК України, суд зменшує розмір штрафу за неповернуту суму позики та плату за користування грошовими коштами з 50% до 10%, що дорівнює - 1 155635,23 грн., та відповідно позовні вимоги в цій частині задовольняє частково.

Стосовно наданих пояснень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 зазначає, що здебільшого вони не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, більше містять припущення третьої особи, а тому вбачають свою необґрунтованість та безпідставність.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що отримані відповідачем кошти необхідно стягнути в примусовому порядку.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 11 350 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 281, 282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Нефтетранспорт", треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Нефтетранспорт» на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 12711987,56 грн., яка складається з: суми позики у розмірі - 8652121,00 грн., плати за користування грошовими коштами у твердій грошовій сумі у розмірі - 2904231,33 грн., штрафу за порушення строків повернення позики та плати за користування грошовими коштами у розмірі - 1155635,23 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нефтетранспорт» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 11350 грн.

Відомості відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження»:

Позивач: ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Нефтетранспорт", що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 6-А, кв. 16, .

Третя особа: ОСОБА_4 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Третя особа: ОСОБА_6 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Третя особа: ОСОБА_7 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Третя особа: ОСОБА_8 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Г. Нікітін