Справа № 204/7810/21
Провадження № 2/204/143/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
21 лютого 2023 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючої судді Токар Н.В.,
при секретарі Барильченко А.Д.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-
У жовтня 2021 року до суду надійшла позовна заява до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якій позивач просив стягнути з відповідачів як спадкоємців померлого позичальника заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.09.2010 у сумі 8269, 98 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 28.09.2010 року з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_3 підписав Заяву № б/н, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, свої зобов`язання за умовами кредитного договору ОСОБА_1 виконував не належним чином. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер. Станом на дату смерті ОСОБА_1 , розмір його заборгованості за кредитним договором становив 8269,98 грн. та складав заборгованість за тілом кредиту. Разом з тим, як було встановлено, спадкоємцями після смерті ОСОБА_1 є відповідачі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які, в силу приписів ч.1 ст.1282 ЦК України, є правонаступниками спадкодавця у зобов`язаннях, які виникли у нього на підставі кредитного договору, згідно Заяви № б/н від 28.09.2010 року. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як спадкоємців померлого заборгованість за кредитним договором, згідно Заяви № б/н від 28.09.2010 року в розмірі 8269,98 грн., а також судові витрати по справі.
Ухвалою суду від 01.11.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 01.11.2021 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.
В судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою було подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти винесення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідачі належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.
Встановлено, що ОСОБА_3 (Позичальник) звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 28.09.2010 року.
При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою Позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які згідно до заяви отримані Позичальником для ознайомлення в письмовій формі.
Копія «Умов та правила надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» додаються до позовної заяви, а з метою підтвердження їх відповідності (автентичності) також надається копія наказу Банку про їх затвердження.
Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно з частинами 1, 2 ст.1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом.
Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а Позичальнику надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається).
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Позичальник при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку.
Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором.
Але в процесі користування кредитним рахунком Позичальник не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, про що свідчить розрахунок заборгованості за договором.
Таким чином, у порушення умов Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Позичальник зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом,
Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.
Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер.
26.08.2020 року позивачем була направлена претензія кредитора до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори, та 15.09.2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого Позичальника із заявами про прийняття чи відмові від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк» (арк.64).
12.05.2020 Третьою Дніпровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за №449/2020 до майна померлого ОСОБА_1 на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк» (арк.с.65-66).
Позивач вважає, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які на день смерті Позичальника проживали разом із спадкодавцем за однією адресою: АДРЕСА_1 .
Статтями 1216, 1218 ЦК України, передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України).
Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені ч.ч.3, 4 ст.1268, ст.1269 ЦК України.
Так, згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно приписів ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Виходячи із наведеного, спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 12.05.2020 року по 12.11.2020 року.
Чинне законодавство розмежовує поняття «прийняття спадщини» (гл.87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та «оформлення спадщини» (гл.89 цього кодексу «Оформлення права на спадщину»).
Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому ч.2 цієї норми. Саме на підставі норм ст.ст.1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.
Так, згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
Так, згідно приписів ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Отже, встановлені ст.1281 ЦК України, строки це строки, в межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту і строки позовної давності не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.ст.1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.
Недотримання кредитором, передбачених ст.1281 ЦК України, строків пред`явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємця.
Обґрунтовуючи даний позов, позивач вказує на те, що 26.08.2020 року була направлена претензія кредитора до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори, та 15.09.2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк».
Так, на виконання вимог ухвали Красногвардіцського районного суду м.Дніпропетровська від 22.11.2021 року про витребування доказів, Третьою Дніпровською державною нотаріальною конторою, було надано суду копію матеріалів спадкової справи за №449/2020 до майна померлого ОСОБА_1 (а.с.96-107).
Із досліджених судом матеріалів спадкової справи вбачається, що від ПАТ КБ «Приватбанк» 03.09.2020 року до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори надійшла претензія кредитора від 22.07.2020 року (а.с.97-98), на підставі даної претензії була заведена спадкова справа №449/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 . При цьому, нотаріусом повідомлено кредитора (позивача у справі) про те, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк» (а.с.107).
До спадкоємців ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось із претензією про що свідчать: копії листів-претензій від 10.09.2021 року, адресованих ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , Реєстр згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів) та чеки про відправку (арк.с.65-69). Докази вручення претензії відсутні. Отже, дана обставина не може бути залишена судом поза увагою, оскільки позивач не надав доказів отримання відповідачами зазначених претензій, а тому судом до уваги не приймається.
08.10.2021 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитом спадкодавця.
Таким чином позивач, як кредитор спадкодавця, не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ст.ст.1281, 1282 ЦК України, і позбавлений права вимоги (правова позиція ВСУ викладена в постанові від 12.04.2017 р. по справі №676/1958/16-ц).
Доводи позивача, що він своєчасно звернувся із вимогами до спадкоємців шляхом звернення до нотаріальної контори судом не беруться до уваги, оскільки за вимогами ч.2 ст.1281 ЦК України прямо передбачено порядок звернення кредитора із своїми вимогами саме до спадкоємців, а не будь-кого іншого.
Окрім того, суд вважає за необхідним встановити наступні обставини справи.
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.
Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.
За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Відповідно до ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно з приписами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом в оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим, до нього застосовуються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні кредитних справ. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З урахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.
Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості, ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язано було довести ті обставини, на які банк посилається, як на підставу своїх вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості.
Тому, беручи до уваги той факт, що ПАТ КБ «Приватбанк» не пред`явило належним чином вимоги до спадкоємців боржника у визначені ст.1281 ЦК України строки (ненадання доказів отримання претензій), суд приходить до переконання, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують правову підставу заявлених вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , у зв`язку з чим, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн., а тому, враховуючи той факт, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд відносить судові витрати на рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054, 1268, 1282, 1296 ЦК України, ст.ст. 12, 77, 81, 141, 247, 259, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В. Токар