Справа № 303/5583/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 березня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Мельник Павло Петрович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 вересня 2022 року, ухвалене суддею Заболотним А.М.,

у с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей.

Позов обґрунтувала тим, що вона з відповідачем перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.06.2021. У цьому шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу залишились проживати разом із нею.

Зазначала, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.07.2021 її позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей було задоволено частково та стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 800 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2021 і до досягнення дітьми повноліття.

Однак із часу ухвалення зазначеного рішення суду змінилися обставини, тобто у зв`язку з уведенням в Україні воєнного стану вона залишилась без роботи і це суттєво погіршило її матеріальне становище. Натомість відповідач проходить військову службу та розмір його доходу значно покращився.

Посилаючись на ці обставини просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 800 грн на кожну дитину щомісячно, на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.07.2021 у справі № 303/4050/21, на 1/3 частину всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягненням дітьми повноліття.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 вересня 2022 року цей позов ОСОБА_1 задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, який визначений рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.07.2021, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням суду відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Мельник П.П., подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав установленими, та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом належним чином не враховано те, що позивачкою ОСОБА_1 не надано суду доказів, які б підтверджували погіршення її матеріального стану, а саме те, що вона звільнена з попереднього місця роботи чи перебуває на обліку у центрі зайнятості або отримує допомогу по безробіттю у зв`язку з утратою роботи під час війни. Не подано нею і доказів неможливості її працевлаштування та щодо зростання витрат на потреби дітей, а відтак не є доведеними її вимоги щодо необхідності зміни в сторону збільшення розміру і способу стягуваних аліментів.

Указував і на те, що на обґрунтування своїх вимог позивачка стверджувала, що він є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, його доходи істотно збільшилися. Проте доказів на підтвердження проходження ним військової служби і довідки про розмір його доходу позивачкою суду не надано.

За наведених вище обставин просив оскаржене рішення суду скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця - адвокатеса Холмогорова Л.В., просила залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Стверджувала, що в суді першої інстанції нею було подано докази того, що відповідач прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, а також те, що йому встановлено виплати (надбавки) у розмірі 40% від посадового окладу та премії у розмірі 178% від посадового окладу з 26.02.2022.

Зазначала, що оскільки відповідач є військовослужбовцем, а тому йому виплачується додаткова винагорода, установлена постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану».

Звертала увагу і на те, що пунктом 8 постанови КМУ від 26.02.1993 № 146 затверджено перелік видів доходів, які враховуються при визначення розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків інших осіб визначено з яких саме доходів військовослужбовця мають утримуватися аліменти на утримання дітей, а постановою КМУ від 11.11.2022 № 1263, яка набрала чинності 16.11.2022, було внесено зміни до цього пункту, доповнивши його після слів «з усіх видів грошового забезпечення» словами «інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану». А відтак обумовлений розмір аліментів у заявленому нею розмірі є виправданим.

Також просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь судові витрати, понесені нею на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 гривень.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26 січня 2023 року цю справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що сторони перебували між собою в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.06.2021 у справі № 303/3349/21, яке набрало законної сили (а.с.12).

За час перебування у цьому шлюбі в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується відповідними свідоцтвами про їх народження (а.с.6,7).

Як слідує з виконавчого листа Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2021 року у справі № 303/4050/21, то із відповідача ОСОБА_2 стягнуто на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 800 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2021 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.13).

Довідкою ТОВ «НАШ-ДОБРОБУТ» Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради Закарпатської області за № 246 від 27.07.2022 стверджується, що син ОСОБА_7 , 2009 року народження, та донька ОСОБА_4 , 2011 року народження, зареєстровані та проживають разом із матір`ю (позивачкою) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.18).

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 від 26.02.2022 за № 12/139 молодший сержант ОСОБА_2 дійсно проходить військову службу у цій військовій частині з 26.02.2022 (а.с.24).

Як убачається з витягу із наказу НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_6 від 26.02.2022 за № 107-ос «Про особовий склад», ОСОБА_8 прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зарахований у списки особового складу та на всі види забезпечення. Цим наказом ОСОБА_2 установлено виплачувати надбавки за особливості проходження служби у розмірі 40 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також преміювати у розмірі 178 відсотків посадового окладу з 26 лютого 2022 року (а.с.25).

Із довідки про доходи № 11/11 від 19.01.2023 видно, що ОСОБА_2 у військовій частині НОМЕР_1 за березень 2022 року було нараховано 41 097,39 грн доходів (а.с.118).

Як слідує з витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 19 березня 2022 року № 172-ОС, ОСОБА_2 з 19.03.2022 зараховано в розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.121).

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною, «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

За змістом частин 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кореспондує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За правилами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, та зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Частиною першою статті 192 СК України регламетовано, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд установить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє чи не дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити чи зменшити розмір аліментів, що підлягає стягненню з платника аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження, як це регламентовано ст. 192 СК України.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, або ж навпаки).

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 посилалася як на покращення матеріального становище відповідача, так і фактичного збільшення нею витрат на утримання дітей, а відтак визначений судом у липні 2021 року розмір аліментів по 1 800 грн на кожну дитину на даний час не є достатнім для утримання дітей та вважає, що відповідач може сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Статтею сьомою закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2022 року - 2 618 гривень, з 1 липня 2022 року - 2 744 гривні, з 1 грудня 2022 року - 2 833 гривні.

Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям, зокрема Державної прикордонної служби, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.

Відповідно до п. 8 ч. 1 постанови КМУ № 146 від 26.02.1993 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового

забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків,

передбачених законом.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей, які проживають разом із нею, суд першої інстанції належним чином урахував наведені вище як міжнародні, так і національні норми, насамперед положення СК України, правильно надав оцінку наявним у справі доказам, а тому, на переконання колегії суддів, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) на утримання двох неповнолітніх дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Саме такий розмір аліментів відповідатиме насамперед інтересам самих дітей, якнайкращому забезпеченню їх прав, покриватиме суттєву частину витрат на них і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дітей та не порушуватиме правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дітей.

Водночас колегія суддів констатує, що відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд уважає, що позивачка довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свою вимогу до відповідача, яка поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58).

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду лише з формальних міркувань.

Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає, а тому, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Із приводу понесених позивачкою витрат на оплату послуг адвоката, колегія суддів зазначає, що такий розмір має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас стягнення цих витрат не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Отже, на підставі статей 133, 137, 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 слід частково стягнути понесені нею витрати, пов`язані з розглядом цієї справи на професійну правничу допомогу адвокатки Холмогорової Л.В., які підтверджені відповідними доказами /звіт про надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги б/н від 26.12.2022 (а.с.88,89), акт приймання-передавання наданих послуг від 10.01.2023 (а.с.90), розрахунок судових витрат вартості правової допомоги (а.с.91,92), банківськими квитанціями (а.с.93)/ у розмірі 5 000 гривень.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 488,60 грн (а.с.62) слід віднести за рахунок апелянта-відповідача ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Мельник Павло Петрович, залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 вересня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) гривень понесених витрат за надання професійної правничої допомоги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 березня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді