Провадження № 2/761/50/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, -

ВСТАНОВИВ:

24.03.2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, яка була розподілена судді Гуменюк А.І.

На підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Марчук М.В. щодо повторного автоматичного розподілу справи №01-08-1177 від 22.11.2017 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 22.11.2017 року дана справа надійшла в провадження судді Притули Н.Г.

Протокольною ухвалою суду від 22.11.2022 року було замінено відповідача ОСОБА_3 на її правонаступника ОСОБА_2 .

В позовних вимогах позивач просить усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідача з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2016 року. Відповідач проживає у вказаній квартирі та користується майном, яке йому не належить безпідставно. Отже, проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 порушує конституційне право позивача на володіння та розпорядження власним майном, тому ОСОБА_1 змушений звернутись до суду з даним позовом для захисту порушеного права.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

В судовому засіданні встановлено, що станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом, останній був власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2016 року.

Так, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2018 року провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни про визнання договорів неукладеними, недійсним та витребування майна (№761/37287/16-ц).

Як вбачається з рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2018 року у справі №761/37287/16-ц, в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни про визнання договорів неукладеними, недійсним та витребування майна - відмовлено.

При цьому, постановою Київського апеляційного суду від 02.04.2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2018 року скасовано та ухвалено нове, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 від 20 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3298; витребувано від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, постановою Верховного Суду 29 квітня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року залишено без змін.

Тобто, ОСОБА_1 , станом на дату ухвалення рішення, не є власником квартири АДРЕСА_1 .

Стаття 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частин першої та третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР).

У частині першій статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право кожної особи на повагу до свого житла.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оскільки позивач на даний час не є власником квартири АДРЕСА_1 , а отже позбавлений права розпоряджатись нею, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 317, 321, 392 ЦК України, ст.ст. 4, 77-81, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 02 лютого 2023 року

Суддя: Н.Г. Притула