Справа № 150/328/22
Провадження № 22-ц/801/427/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кушнір Б. Б.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 рокуСправа № 150/328/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування,

за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 06.12.2022 року, ухвалене у складі судді Кушнір Б. Б. в приміщенні суду в с. Мазурівка, повний текст рішення складено 12.12.2022 року, -

в с т а н о в и в :

30.08.2022 року Моторно (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося засобами поштового зв`язку до суду з позовом (вх. № 1541/22-вх від 05.09.2022 року) до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.11.2019 року на автодорозі Т-0220 у смт. Чернівці, по вул. Святомиколаївській, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Chevrolet», державний номерний знак « НОМЕР_1 » здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.

Постановою старшого слідчого СВ Чернівецького ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Ільченко М. О. від 04.06.2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000093 від 11.11.2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

МТСБУ здійснено виплату ОСОБА_2 в розмірі 148350 грн на підставі статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, в результаті якого ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження і понесла витрати на лікування, не була застрахована.

На підставі статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ звернулось з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування вказаної суми в порядку регресу.

Виходячи з наведеного, МТСБУ просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача сплаченого майнового відшкодування в розмірі 148350,32 грн.

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 19.10.2022 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 (а.с.75).

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 06.12.2022 року позов МТСБУ задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ в порядку регресу виплачене страхове відшкодування в розмірі 48350 (сорок вісім тисяч триста п`ятдесят) гривень 32 коп. та 808 (вісімсот вісім) гривень 61 коп. сплаченого судового збору.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 09.01.2023 року МТСБУ подано засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу (вх № 460 від 16.01.2023 року), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що розписка ОСОБА_2 від 13.03.2020 року не містить інформації, що отримані грошові кошти від відповідача, пов`язані із відшкодуванням позивачем шкоди завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, за наслідками якої МТСБУ здійснило регламентну виплату, та не є належними та допустимими доказами в розумінні статті 77 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

11.11.2019 року близько 11 год. 35хв. на автодорозі Т-0220 у смт. Чернівці по вул. Святомиколаївській водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Chevrolet», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.

За фактом ДТП 11.11.2019 року зареєстровано кримінальне провадження №0000093 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою старшого слідчого СВ Чернівецького ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Ільченко М. О. від 04.06.2020 року кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000093 від 11.11.2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.5). З мотивувальної частини цієї постанови вбачається, що у ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що в діях пішохода ОСОБА_2 вбачається порушення вимог п.п.4.14 (а, б) Правил дорожнього руху України, які перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Chevrolet» ОСОБА_1 діяв у відповідності з вимогами Правил дорожнього руху України та не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. /а. с. 5/.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Chevrolet», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час вчинення ДТП не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів /а. с. 6/.

13.02.2020 року на адресу МТСБУ представником ОСОБА_2 ОСОБА_4 , який діє відповідно до нотаріально-посвідченої довіреності від 17.01.2020 року, скеровано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування регламентної виплати в розмірі 49316,26грн., пов`язаної з понесеними витратами на лікування та придбання лікарських засобів /а. с. 7-8/.

Вказаною заявою представник потерпілої ОСОБА_4 просив здійснити належне відшкодування шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок, що передбачено умовами довіреності на представлення інтересів /а. с. 40/.

Згідно розписки від 13.03.2020 року, наданої представником відповідача, встановлено, що ОСОБА_2 вказаною розпискою підтверджує факт отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 100000 грн. для проведення операції по протезуванню кісток на місці перелому. Також вказаною розпискою ОСОБА_2 стверджує, що претензій морального характеру до ОСОБА_1 не має, і у разі виникнення необхідності подальшого лікування, звертатись до ОСОБА_1 не буде /а. с. 67/.

Згідно розрахунку № 1 від 02.01.2020 року відшкодування шкоди, у зв`язку із лікуванням потерпілої ОСОБА_2 , проведеного лікарем-експертом відділу експертиз МТСБУ М. Максименко, підтвердженою сумою витрат на лікування визначено суму в розмірі 141117,12 гривень /а. с. 33/.

Як встановлено судом з матеріалів справи та зазначено представником позивача, вказаний розрахунок містить описку в даті (році) його складення, а саме, замість вірного «2021», зазначено невірно «2020» рік.

До вказаного розрахунку № 1 від 02.01.2021 року долучено пояснення щодо витрат потерпілого, що не були враховані при складанні розрахунку відшкодування шкоди /а. с. 34-35/.

На підставі долучених до регламентної справи № 66323 довідок про тимчасову втрату працездатності за період 11.11.2019-23.12.2019 року та 17.03.2020-24.03.2020 року, обраховано мінімальний розмір відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілої ОСОБА_2 в розмірі 7233,20 гривень, обрахованої із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством /а. с. 36/.

Відповідно до довідки № 1 від 05.01.2021 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих у справі № 66323, визначено загальний розмір відшкодування в сумі 148350,32грн., що складається з 141117,12 грн. витрат на лікування та 7233,20 грн. шкоди з тимчасової втрати працездатності /а. с. 38/.

Наказом МТСБУ № 3.1/136 від 11.01.2021 року вирішено сплатити на рахунок ОСОБА_4 148350,32 грн. за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди /а. с. 37/.

Вказаний платіж проведено 12.01.2021 року згідно платіжного доручення № 247532 на розрахунковий рахунок представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 - на підставі поданої заяви про виплату страхового відшкодування та довіреності /а. с. 39/.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №359/160 від 26.12.2020 року, який описано в постанові про закриття кримінального провадження від 04.06.2020 року, в ОСОБА_2 мали місце тілесні ушкодження, зокрема, підвертлюговий перелом правої стегнової кістки із зміщенням уламків по ширині, які утворились від дії тупого предмету по механізму - удар, можливо при ДТП 11.11.2019 року.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що маючи право вільно, на власний розсуд обирати спосіб здійснення захисту свого порушеного права шляхом звернення вимоги до особи, яка завдала шкоди або до МТСБУ, якщо особа, яка завдала шкоди не застрахувала свою відповідальність, позивач, отримавши частину коштів безпосередньо від водія ОСОБА_1 за розпискою від 13.03.2020 року скористалась наявним у неї правом, передбаченим ст. 1166 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до частини першої третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого.

Зазначене відповідає висновкам ВС у постановах: від 5.06.2019 у справі №466/4412/15-ц; від 15.08.2019 у справі №756/16649/13-ц; від 2.10.2019 у справі №447/2438/16-ц; від 11.12.2019 у справі №601/1304/15-ц; від 3.06.2020 у справі №345/3335/17; від 7.10.2020 у справі №742/637/19.

Враховуючи, що судом першої інстанції при розгляді справи були враховані правові позиції щодо застосування норм ч. 5 ст. 1187 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на не врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду викладених у постанові від 26.04.2022 року у справі № 184/1461/20-ц у яких Суд зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, оскільки задовольняючи частково позовні вимоги районний суд виходив з того, що у позивача наявне право на регресу вимогу, однак лише на обґрунтовану суму виплати.

Так, відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Згідно п. г п.35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві серед іншого має міститися інформацію про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих.

Згідно п. 36.1. ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно п. 36.2.ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Аналізуючи зазначені норми, колегія суддів приходить висновку, що саме на страховика покладений обов`язок при прийняті рішення про виплату страхового відшкодування пересвідчитись щодо обґрунтованості заявленої потерпілим суми, а на потерпілу сторону покладений обов`язок надати інформацію про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 13.03.2020 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100000 ( сто тисяч ) гривень для проведення операції по протезуванню кісток на місці перелому.

/а. с. 67/

Відповідно фіскального чека від 17.03.2020 року ОСОБА_5 оплачено оперативне втручання у сумі 9754,20 грн.

/ а. с. 113 зворот/

18.03.2020 року, відповідно виписного епікрізу № 3443 ОСОБА_2 проведена операція.

/ а. с. 121/

19.03.2020 року відповідно квитанції № 19-1083175/с оплачено ендопротез кульшового суглоба в сумі 116700 грн.

/а.с. 112/

Таким чином, здійснюючи 21.01.2021 року страхову виплату, МТСБУ не узгодив розмір страхового відшкодування з особою, яка має право на її отримання та не пересвідчився за чиї кошти проводилося часткове лікування потерпілої. У свою чергу третя особа не довела, що подавала МТСБУ інформацію щодо отриманих від відповідача коштів на лікування.

Не зазначення у розписці від 13.03.2020 року інформації, що отримані грошові кошти від ОСОБА_1 пов`язані із відшкодуванням шкоди завданої у наслідок ДТП, з урахуванням сукупності наявних у справі інших доказів, не призводить до оцінки його, як неналежного чи не допустимого доказу, враховуючи, що даний доказ містить інформацію щодо предмета доказування.

Інших доводів незаконності або необґрунтованості рішення суду першої інстанції апелянт не навів.

Зважаючи на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що задоволенню підлягаю вимоги МТСБУ про відшкодування з ОСОБА_1 частини сплаченої потерпілій регламентної виплати, у відшкодування шкоди, спричиненої в результаті ДТП за участю транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність водія якого не була застрахована, в розмірі 48350,32 гривень.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, відтак судові витрати понесені позивачем при поданні апеляційної скарги слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 06.12.2022 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський