Справа № 454/559/22 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/811/2903/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування стійкої втрати працездатності та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування стійкої втрати працездатності та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 10 червня 2020 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП), винуватим у вчиненні якої визнано ОСОБА_3 , цивільна відповідальність якого була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС».

Вказував, що у вищезгаданій ДТП він отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких йому встановлено ІІІ групу інвалідності.

Стверджував, що на момент ДТП мінімальний розмір заробітної плати становив 4 723грн., а тому відшкодування внаслідок стійкої втрати працездатності становить 56 676грн.

На думку позивача, розмір моральної шкоди становить 2 833,80грн., що є 5% від суми страхової виплати.

За вказаних обставин, просив стягнути з до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 56 676 грн. на відшкодування стійкої втрати працездатності, 2 883,80 грн. на відшкодування моральної шкоди та 15 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 01 листопада 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування стійкої втрати працездатності та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Вказує, що в постанові Верховного Суду від 06.11.2019р. у справі № 374/131/16 зазначено: «Тому для задоволення цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування у порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19).»

На думку скаржника, висновок суду про те, що ОСОБА_1 , маючи право на отримання відшкодування не звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про виплату відшкодування, а ініціював судовий процес, право позивача на отримання страхових виплат ним не реалізовано до звернення з позовом до суду, а тому на даний час не є порушеним є помилковим.

Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 20 березня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 01 червня 2021 року ОСОБА_3 визнано винуватим в тому, що він 10 червня 2020 року близько 10.30год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «ВАЗ 2103» р.н.з. НОМЕР_1 та виїжджаючи з другорядної дороги в с. Литовеж на головну дорогу «Р-15» «Ковель Жовква», здійснюючи маневр повороту ліворуч в напрямку м.Нововолинськ, порушив вимоги п.п.2.3 б); 10.1; 16.11 Правил дорожнього руху України та вчинив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Sharan» р.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого водій даного автомобіля ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження та пасажир даного автомобіля ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно витягу, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР7284688, яким застрахована відповідальність водія транспортного засобу марки «ВАЗ 2103» р.н.з. НОМЕР_1 у АТ «СГ «ТАС», був діючим станом на 10 червня 2020 р.

Отже, відповідач є особою, на яку полісом №АР7284688 покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля марки «ВАЗ 2103» р.н.з. НОМЕР_1 , яким на час дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_3 .

З витягів №6317, 5315, 21742 встановлено, що ОСОБА_1 внаслідок отриманих в дорожньо-транспортній пригоді травм в період з 13 жовтня 2020 р. по 21 жовтня 2020 р., з 13 вересня 2021 р. по 21 вересня 2021 р. та з 09 жовтня 2021 р. по 18 жовтня 2021 р. перебував на стаціонарному лікуванні в КПН «Сокальська районна лікарня».

З довідки №057220 від 22 грудня 2021р. встановлено, що у зв`язку із загальним захворюванням ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності на строк до 01 січня 2023р.

22 грудня 2021 р. ОСОБА_1 визначено індивідуальну програму реабілітації № 927 у зв`язку з встановленням інвалідності.

Постановляючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки право позивача на отримання страхових виплат ним не реалізовано до звернення з позовом до суду, а тому на даний час не є порушеним.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, виходячи із наступних обставин.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з частиною першою статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, в силу приписів ч. 1 ,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний: у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею 991 ЦК України передбачено випадки, коли страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати.

Статтею 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (пункти 26.1, 26.2, 26.3) регламентовано, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить:

у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

у разі визнання неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною з інвалідністю - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 15-г>п/2002 від 09.07.2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно- правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

? навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

? неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 р. у справі № 465/4287/15.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у позові.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 листопада 2022 року до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Крім цього, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить стягнути 15 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції та 6 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу за апеляційну інстанцію.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 жовтня 2020 року між Позивачем та АО "Автопоміч Україна" укладено Договір про надання професійної правничої допомоги № 31/Д04355 (даті - Договір від 02 жовтня 2020 року), предметом якого сторони визначили, що АО "Автопоміч Україна " бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати ОСОБА_1 правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором по стягненню грошової компенсації за спричинену шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10 червня 2020 року в населеному пункті Литовеж Волинської області де відбулося бокове зіткнення за участю автомобілів VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI д.н.з. НОМЕР_2 та ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_3 Рг Внаслідок ДТП пасажир ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Згідно детального опису робіт виконаних для надання правничої допомоги від 21 лютого 2022 року, наданого стороною позивача загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги замовнику становить 5 годин, відповідно вартість наданих послуг при вартості однієї години в 3 000 грн. становить 15 000 грн. (а.с. 24).

Згідно детального опису робіт виконаних для надання правничої допомоги від 08 листопада 2022 року, наданого стороною позивача загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги замовнику в суді апеляційної інстанції становить 2 години, відповідно вартість наданих послуг при вартості однієї години в 3 000 грн. становить 6 000 грн.(а.с. 720

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд в Постанові від 12 червня 2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15 квітня 2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів колегія суддів враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Страхова група «ТАС» зверталась до суду із клопотанням, в якому просить зменшити витрати на професійну правничу допомогу, оскільки вважає розмір, заявлений позивачем завищеним, неспівмірним із складністю справи та затраченим адвокатом часом.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, заперечення ПАТ «Страхова група «ТАС», колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 21 000 грн. не є співмірним із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що необхідно стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 7 000 грн. гривень судових витрат професійну правничу допомогу, яка надавалась в суді першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 відшкодування пов`язане з стійкою втратою працездатності в розмірі 56 676 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят шість) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 відшкодування пов`язане з заподіяною моральною шкодою в розмірі 2 883 (дві тисячі вісімсот вісімдесят три) гривні 80 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 7 000 грн. (сім тисяч) гривень судових витрат професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 березня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.