РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/7182/22

провадження у справі № 2/0285/238/23

14 березня 2023 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді………...………...Літвин О. О.,

секретаря………………………..…Клечковської М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом Європейська агенція) звернулося до суду з позовом, в якому зазначало, що відповідачкою у січні, квітні та серпні 2021 року було укладено три кредитних договори із різними фінансовими установами, відповідно до умов яких вона отрималакредитні кошти, які у строк не повернула. У зв`язку з ухиленням ОСОБА_2 від виконання своїх зобов`язань її загальна заборгованість склала 98 872,63грн.

У січні та квітні 2022 роках між Європейською агенцією та зазначеними вище фінансовими установами були укладені договори факторингу, і позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись їх боржниками, включно і до ОСОБА_3 .

Внаслідок неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Сторони до суду не прибули.

Представник позивача в заяві просила справу слухати за їївідсутності.

Адвокат відповідачки у письмовому відзиві зазначив про часткове визнання позову, в частині основної суми заборгованості. Щодо оплати нарахованих відсотків заперечив, мотивуючи тим, що до справи не долучено жодного доказу на підтвердження факту передачі грошових коштів, не надано виписки по особовим рахункам та належного розрахунку, який би підтверджував факт та момент виникнення заборгованості. Окрім того, відсоткова ставка є несправедливою умовою укладних договорів, так як встановлює вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у різі невиконання зобов`язань за договором.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне.

Між відповідачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі за текстом Безпечне агентство) 27.01.2021 було укладено договір позики №1543360. За умовами останнього відповідачці надано кредит в розмірі 8914 грн. шляхом перерахування коштів на її банківську картку споживача строком на 30 днів, до 26.02.2021, зі сплатою 1,99 % процентів на добу.

25.04.2021 між відповідачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвеструм» (далі за текстом Інвеструм) було укладено кредитний договір №15872-04/2021, за умовами якого ОСОБА_4 надано кредит в розмірі 8000 грн. шляхом перерахування коштів на її банківську картку строком на 30 днів зі сплатою 1,5 % процентів на добу.

Листом сервісу Platon №03/03 від 02.03.2023 підтверджується, що 25.04.2021 відбулася видача коштів на суму 8000 грн.

Між відповідачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (далі за текстом Європейська кредитна група) 19.08.2021 було укладено кредитний договір №/719923, за умовами якого ОСОБА_4 надано кредит в розмірі 10 000 грн. шляхом перерахування коштів на її банківську картку строком на 30 днів, до 17.09.2021, зі сплатою 2,13 % процентів за добу.

Листом сервісу Platon №07/03 від 02.03.2023 підтверджується, що 19.08.2021 відбулася видача коштів на суму 10000 грн.

Усі три договори укладені дистанційно, в електронні формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Підписанням договорів відповідачка підтвердила своє ознайомлення на сайтах фінансових установ з правилами надання коштів у позику.

Правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).

Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначені статтею 639 ЦК, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтями 1046, 1049 ЦК передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Із прийняттям Закону на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Таким чином, між відповідачкою та усіма фінансовими установами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені ними в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Нормою статті 639 ЦК передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З огляду на наведене, суд вважає, що між ОСОБА_2 та Безпечним агентством, Інвеструм і Європейською кредитною групою правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідачка ознайомилася, погодилася та не сприймала їх, як невигідні для себе.

Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

14.06.2021 між позивачем та Безпечним агентством було укладено договір факторингу №14/06/21, за яким відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором, що був укладений між останнім та відповідачкою. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №14/06/21, який містить інформацію про те, що сума заборгованості за кредитом становить 27 982,63 грн. й складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 8914,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 19 068,63 грн., Європейська агенція набула права грошової вимоги до ОСОБА_3 .

18.01.2022 між позивачем та Інвеструм було укладено договір факторингу №18012022, за яким відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором, що був укладений між останнім та відповідачкою. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №18012022, який містить інформацію про те, що сума заборгованості за договором позики становить 32 000 грн. й складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 8 000 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 24 000 грн., Інвеструм набула права грошової вимоги до ОСОБА_3 .

19.04.2022 між позивачем та Європейською кредитною групою було укладено договір факторингу №19042022-Є, за яким відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором, що був укладений між останнім та відповідачкою. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №19042022-Є, який містить інформацію про те, що сума заборгованості за кредитом становить 38 890 грн. й складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 10 000 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 28 890 грн., Європейська кредитна група набула права грошової вимоги до ОСОБА_3 .

Доказів про добровільне виконання даних зобов`язань відповідачкою суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається відповідачка у своєму відзиві, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Окрім того, усіма трьома кредитними договорами передбачено право фінансової установи без згоди клієнта поступитися своїм правом вимоги за договором третій особі, у зв`язку з чим відбудеться заміна сторони Кредитодавця.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що договори про надання кредитів підписані відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання спірних правочинів. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайти фінансових установ за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договори між Безпечним агенством, Інвеструм, Європейською кредитною групою та відповідачкою не були б укладені.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальниця ОСОБА_5 взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачені в договорах строки грошові кошти (суму позики) не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість за основними зобов`язаннями.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за основними зобов`язаннями, яка складається із суми кредиту в загальному розмірі 26 914 грн. (8914 грн. за договором із Безпечним агентством; 8000 грн. за договором із Інвеструм; 10 000 грн. за договором із Європейською кредитною групою), є доведеною та підлягає задоволенню.

Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення процентів, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Тобто, припис зазначеної норми права про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладених договорів фінансові установи надали позичальниці суми позик, а остання зобов`язувалася повернути їх у повному обсязі до обумовлених договорами строків.

Таким чином, відповідно до ст.1048 ЦК право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами виникає лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Надані суду розрахунки заборгованості не містять детального опису порядку нарахування відсотків, що свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по ним включає період, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем на загальну суму 71 958,63 грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Суд позбавлений можливості з`ясувати правову природу усіх складових боргу та правильність їх розрахунків, оскільки останні не містять інформації про те, за який період виникла спірна заборгованість, не зазначено відсоткову ставку та відсутня інформація про щомісячну заборгованість за усіма складовими боргу. Відтак, надані позивачем розрахунки заборгованості зі сплати відсотків не можна вважати належним доказом наявності такої заборгованості. Інших доказів на підтвердження розміру заборгованості зі сплати відсотків суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідачки також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»:

заборгованість за договором позики №1543360 від 27.01.2021 в розмірі 8914 грн;

заборгованість за кредитним договором №15872-04/2021 від 25.04.2021 в розмірі 8000 грн;

заборгованість за кредитним договором №/719923 від 19.08.2021 в розмірі 10 000 грн.;

а всього заборгованості на загальну суму 26 914 грн.

і судові витрати в розмірі 2481 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення 17 березня 2023 року.

Головуюча суддя О. О. Літвин