Справа № 461/2040/22 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/3173/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, в якому просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 59 544 грн., 00 коп.

В обґрунтування позовної заяви покликався на те, що 10 квітня 2020 року він звернувся із заявою від 06.04.2020 року до Трускавецького відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про призначення пенсії по віку на пільгових умовах. На вимогу Трускавецького відділу обслуговування громадян, повторно 4 травня 2020 року ним підписано бланк заяви про призначення пенсії. 19 травня 2020 року ним одержано відмову, яку він 29 травня 2020 року оскаржив до Львівського окружного адміністративного суду. Рішенням Львівського оскаржуваного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі №380/4272/20 у задоволенні його позову до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення і зобов`язання вчинити дії відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2021 року у справі №380/4272/20 його апеляційну скаргу частково задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Додатковою постановою суду від 24 травня 2021 року стягнуто на його користь судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп., який станом на день звернення до суду не повернуто. 30 березня 2021 року, з повторно порушеним строком він одержав відмову, яку повторно оскаржив до суду і постановою Восьмого апеляційного суду від 23.02.2022 року, винесене рішення про часткове задоволення позовних вимог, визнано протиправним і скасовано рішення та зобов`язано відповідача призначити пенсію з 11 травня 2021 року. Вважає, що через неправомірні рішення пенсійного органу, поніс матеріальні витрати: вимушений був сплатити судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп., витрати на відправлення кореспонденції, витрати на транспорт у зв`язку із розглядом справи, витрати на запити і підготовку процесуальних документів, витрати на доставку свідка з іншої області до суду. Крім цього, вказує, що був позбавлений можливості користуватись пільгами для пенсіонерів, через неодержання пенсії і пенсійного посвідчення. Стверджує, що йому заподіяну шкоду здоров`ю, оскільки у нього загострились хвороби, які потребували лікування. Просив позов задовольнити та стягнути моральну шкоду з відповідача у розмірі 59 544 грн. 00 коп.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 23 листопада 2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що суд залишив не вирішеним питання про заподіяння шкоди не тільки самими оскаржуваними рішеннями, а також протиправними іншими рішеннями і діями та бездіяльністю при розгляді питання призначення і виплати йому пенсії.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення заборгованості в розмірі 59 544 грн.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не навів доказів причинного зв`язку між діями Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та завданою йому моральною шкодою, не довів, у чому полягає така шкода та не навів міркувань, з чого саме він виходить при обчисленні її розміру.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі №380/4272/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення і зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2021 року у справі №380/4272/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Восьмого апеляційного суду від 23.02.2022 року, винесене рішення про часткове задоволення позовних вимог, визнано протиправним і скасовано рішення та зобов`язано відповідача призначити пенсію з 11 травня 2021 року.

15 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про виконання судового рішення.

З відповіді Відділу розгляду звернень Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №1300-5202-8/28641 від 12.04.2022 року вбачається, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області вчиняються дії щодо виконання рішення суду. Про виконання останнього буде повідомлено додатково відділом призначення пенсій.

Згідно із листом Державної казначейської служби №5-11-11-/26386 від 15.12.2021 року, відповідно до норм чинного законодавства Казначейство не наділене повноваженнями щодо зміни черговості виконання судових рішень чи збільшення обсягу бюджетних призначень. Знаходження виконавчого листа №380/4274/20 на виконанні у Казначействі за рахунок бюджетної програми не забороняє боржнику самостійно безпосередньо вживати заходи щодо погашення заборгованості. Здійснення таких заходів боржником прискорить виконання виконавчого листа за рахунок коштів, що знаходяться в його розпорядженні.

З Довідки Рівненської обласної клінінчої лікарні №105372, виданої ОСОБА_1 , 1965 року народження, вбачається, що він перебуває на лікуванні в кардіологічному відділенні РОКЛ з 08.08.2011 року.

Відповідно до Виписки обстеження здоров`я КНП «Трускавецької міської лікарні» від 04.04.2022 року №901, ОСОБА_1 встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ст. (зворот).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії та призначити пенсію задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.. 55 Закону України «про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.03.2021 року №19. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 11.05.2020 року.

Постановою Верховного суду України від 08.06.2022 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2022 року у справі №380/7535/21 скасовано. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року у справі №380/7535/21 залишено в силі.

З листа Відділу розгляду звернень Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №8906-7933/Л-52/8-1300/22 від 14.07.2022 року вбачається, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області вчиняються дії щодо виконання постанови суду.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За змістом статті 23 ЦК України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Нормами статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Як вбачається з матеріалів справи, вертаючись до суду, позивач просив захистити його права у зв`язку із незаконною відмовою в реалізації його права на призначенні йому пенсії по віку на пільгових умовах, чим йому завдано значної моральної шкоди.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями органу державної влади, відшкодовується державою.

Тобто відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що немає законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі.

Як зазначено у частині другій статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Згідно статті 43 Бюджетного кодексу України безпосереднє обслуговування державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 35 Порядку передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України № 12/рп-2001 від 03 жовтня 2001 року, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державної казначейської служби України та за рахунок не коштів Пенсійного Фонду України, а бюджету України.

Оскільки шкода, завдана органами Пенсійного фонду України має компенсуватися за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, слід визнати, що суд розглянув справи у неповному складі з боку відповідача.

Боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження 12-110гс18.

Таким чином, органом державної влади, який уповноважений представляти державу у правовідносинах з відшкодування нею шкоди, завданої органом державної влади, є, поряд з таким органом, Державна казначейська служба України, яка діє від імені Державного бюджету України.

Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є відповідний орган Казначейської служби (який відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.

Зазначене відповідає висновкам, яких дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 липня 2018 року, справа № 281/46/16-ц, провадження № 61-9561св18; у постанові від 08 травня 2019 року, справа № 127/15600/17, провадження № 61-37307св18; у постанові від 15 травня 2019 року, справа № 709/1751/17-ц, провадження № 61-13428св18; у постанові від 12 червня 2019 року, справа № 753/887/17, провадження № 61-24056св18.

Проте, позивач не пред`явив вимог до відповідного органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Частиною першою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У контексті зазначеного завдання цивільного судочинства та за змістом норми ч. 5 ст. 12 ЦПК України у цивільному судочинстві діє принцип судового керівництва, згідно якому суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції не звернув належної уваги на склад учасників у справі, всупереч вищевказаних норм ст.ст. 2, 12 ЦПК України та не роз`яснив позивачу право на заміну неналежного відповідача, або - залучення співвідповідача відповідно до норми ст. 51 ЦПК України, який моє відповідати за заявленими у даній справі вимогами, що не відповідає завданню цивільного судочинства.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості змінити коло відповідачів на стадії апеляційного перегляду справи, що наразі унеможливлює перегляд позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з органів Пенсійного фонду України у даній справі. При цьому ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду із аналогічним позовом до належного відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції посилався на недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 , однак при цьому з порушення норм цивільного процесуального права не звернув увагу на відсутність належного відповідача, що не надає змоги суду апеляційної інстанції перевірити доведеність позовних вимог та дотримання судом норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскарженого рішення суду із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з огляду на те, що він був заявлений до неналежного відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 листопада 2022 року скасувати, та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області про стягнення моральної шкоди відмовити з мотивів наведених в мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 березня 2023 року.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета