ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/413/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 695/2363/22 Категорія: 301060000 Ушакова К. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Фетісової Т.Л., Новікова О.М.

За участю секретаря Любченко Т.М.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ;

заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області;

особа, яка подає апеляційну скаргу представник заявника ОСОБА_1 адвокат Ліннік М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Лінніка Миколи Сергійовича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, -

в с т а н о в и в :

01 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 23.06.1967 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 у Прималківській сільській раді Прохладницького району Кабардино-Балкарської АРСР. В шлюбі сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявник вказує, що під час перебування у шлюбі, вона займалася вихованням дітей, мало працювала, тому їй була призначена пенсія за віком у розмірі 168 грн. довічно. Чоловік заявника ОСОБА_2 постійно працював та забезпечував матеріально сім`ю, всі кошти віддавав ОСОБА_1 для утримання сім`ї.

З 14.09.1968 року по 12.12.1991 року чоловік заявниці перебував на службі в Управлінні внутрішніх справ Черкаської області, а звільнився у зв`язку з виходом на пенсію.

ОСОБА_2 була призначена пенсія в розмірі 474,88 грн. Знаходячись на пенсії, ОСОБА_2 мав деякі підробітки, але основним джерелом утримання сім`ї була його пенсія, посилається у заяві ОСОБА_1 , яка станом на 2021 рік становила 7785,35 грн. та витрачалась на потреби їх сім`ї. Пенсія заявника, розмір якої на той час становив 1900,00 грн., також витрачалась на потреби сім`ї, але її розмір не є співрозмірним з розміром отримуваною чоловіком пенсією. В останні роки її чоловік ОСОБА_2 хворів та не міг сам отримувати пенсію, тому ним була надана довіреність на ім`я заявника ОСОБА_1 на надання дозволу на отримання його пенсії.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер. Після його смерті ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника.

ОСОБА_1 бажає реалізувати своє право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, однак Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області їй було рекомендовано надати, з-поміж іншого, оригінал свідоцтва про шлюб, який відновити наразі неможливо, оскільки шлюб був зареєстрований Прималківською сільською радою Прохладницького району Кабардино-Балкарської АРСР, тому вона не може отримати повторно свідоцтво про шлюб у зв`язку із його втратою.

Просила суд встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 березня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник заявника ОСОБА_1 адвокат Ліннік М.С. оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

Зміст апеляційної скарги є аналогічний, обставинам викладеним у заяві про встановлення факту, яка була подана ОСОБА_1 до суду першої інстанції, оскільки повністю його повторює.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що при неможливості відновити свідоцтво про шлюб, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту знаходження на утриманні у свого чоловіка, так як згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області для переоформлення пенсії по втраті годувальника достатньо встановлення даного факту, який вважає ОСОБА_1 , є очевидним.

Судом же першої інстанції розгляд заяви звівся фактично до рекомендації заявниці відновити свідоцтво про шлюб і надати його в пенсійний відділ. Проте, зробити це фактично неможливо, вважає ОСОБА_1 , так як установа, яка видавала дане свідоцтво, знаходиться в росії, з якою немає контактів в даний час. Тому заявниця ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції не вірно оцінив фактичні обставини справи, тому відповідно ухвалив невірне рішення, яке підлягає скасуванню.

Факт перебування заявниці ОСОБА_1 на утриманні свого чоловіка підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про розмір її пенсії та пенсії померлого чоловіка, іншими документами, наданими нею.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, представник заявника ОСОБА_1 адвокат Ліннік М.С. просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2023 року та постановити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування особи на утриманні задовольнити.

06 березня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів відзиву вказується, що відповідно до чинного законодавства, якщо особа має право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за її вибором, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання до органу Пенсійного фонду відповідної заяви з усіма необхідними документами.

ОСОБА_1 із заявою та з усіма необхідними документами для призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ до Головного управління не зверталася, в свою чергу, рішення про відмову їй у призначенні пенсії по втраті годувальника Головним управлінням не приймалося.

У відзиві на апеляційну скаргу звертається увага також на те, що за документ, який засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема, органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні осіб».

Однак, ОСОБА_1 на підтвердження своїх заявлених вимог, не надає докази щодо відсутності можливості отримання вище вказаних документів.

Крім того, сам факт отримання ОСОБА_2 пенсії у більшому розмірі, ніж у заявниці, не може бути доказом підтвердження факту її перебування на утриманні ОСОБА_2 .

У відзиві акцентується увага на тому, що зі змісту заяви та поданих до неї документів вбачається спір про право, оскільки заявник ОСОБА_1 має на меті в подальшому реалізувати право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, що виключає можливість розгляду заяви у порядку окремого провадження.

Враховуючи наведене у відзиві на апеляційну скаргу, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (надалі за текстом ГУ ПФ України в Черкаській області) просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Учасники розгляду справи повідомлені про дату, час, місце розгляду справи, що підтверджується даними судових повісток про вручення.

Від заінтересованої особи ГУ ПФ України в Черкаській області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 представника заявника адвоката Лінника М.С., які з?явились в суд апеляційної інстанції, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки ухвалене з порушенням правил юрисдикції загальних судів.

Відкриваючи провадження у справі та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, суд першої інстанції виходив з того, що заява та вимоги ОСОБА_1 підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, однак не підлягають задоволенню, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її вимог.

Суд першої інстанції також послався, що у заявниці відсутній оригінал свідоцтва про шлюб, та вона не зверталась із заявою до ГУ ПФ України в Черкаській області про призначення її пенсії.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у даній справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 перебував на службі в органах внутрішніх справ та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів органів внутрішніх справ та за вислугу років, що підтверджується копіями посвідчень № 055004 від 17.03.2005 року та № 126/4535 від 23.12.1991 року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер, що підтверджується даними копієї свідоцтва про смерть, виданим 14.12.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

ОСОБА_1 , як дружина ОСОБА_2 , 23.05.2022 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із метою реалізації свого права на пенсію у зв?язку із втратою годувальника, однак Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області заявнику 14.06.2022 року було рекомендовано звернутися до них із заявою та документами, передбаченими пунктом 10 постанови правління Пенсійного Фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 «Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» для призначення пенсії в разі втрати годувальника, а саме: копією свідоцтва про смерть годувальника; довідкою уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні; копією свідоцтва про шлюб та інші.

До відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. 175 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв?язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб?єкта владних повноважень, і спір виник у зв?язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб?єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України у редакції, чинній на дату звернення з позовом до суду).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов?язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Одними із принципів відповідно до абзаців 1 і 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є законодавчо визначені умови і порядок здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суб`єктами солідарної системи є Пенсійний фонд.

Частиною 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчими органами правління Пенсійного фонду є виконавча дирекція Пенсійного фонду та підвідомчі їй територіальні органи.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 63 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» територіальними органами виконавчої дирекції Пенсійного фонду є головні управління Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах. Головні управління та управління Пенсійного фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються органами Пенсійного фонду та в судовому порядку.

Отже, ГУ ПФ України в Черкаській області є суб`єктом владних повноважень, наділений владними управлінськими функціями, тому за предметним та суб`єктним складом спір у справі за вимогами до ГУ ПФ України в Черкаській області про визнання права на пенсію в разі втрати годувальника підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду окремо звертає увагу на те, що відповідно до листа ГУ ПФ України в Черкаській області № 2902-2819/П-03/8-2300/22 від 14.06.2022 року заява ОСОБА_1 про переведення на пенсію в разі втрати годувальника не була задоволена, хоча ОСОБА_1 у своїй заяві прямо просила здійснити відповідне переведення, а отже, такий лист є відмовою у задоволенні заяви.

Таким чином, між ОСОБА_1 та ГУ ПФ України в Черкаській області виник спір про визнання права на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, у відносинах з обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсії за загальнообо`язковим державним соціальним страхуванням ГУ ПФ України в Черкаській області здійснює владні управлінські функції та наділені повноваженнями приймати рішення/вчиняти дії, що впливають на можливість реалізації особами права на пенсію на пенсію в разі втрати годувальника.

Визначаючи, чи пов`язується з встановленням зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує статтю 1 ЦК України. За частиною першою якої цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори, що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Вимога ОСОБА_1 у цій справі пов?язана з доведенням наявності підстав для призначення пенсії в разі втраті годувальника не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що вимога ОСОБА_1 у цій справі пов`язана з доведенням наявності підстав для призначення пенсії в разі втрати годувальника, тому між учасниками цієї справи існує спір з приводу соціальної виплати, а також правомірності/неправомірності рішень, дій чи бездіяльності ГУ ПФ України в Черкаській області щодо ОСОБА_1 тобто пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження певного соціально-правового статусу, не пов`язаний з будь-якими цивільними права та обов`язками позивача, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Тож у спірних правовідносинах необхідно врахувати правову мету звернення ОСОБА_1 , яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

у постанові від 23 січня 2023 року у справі № 214/1309/21 дійшов висновку, що приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Подібна позиція висловлена Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 також вказала, що питання про вирішення юрисдикційності спору з`ясовується судами на стадії відкриття провадження у справі, а якщо на стадії відкриття допущено помилку або неможливо було з`ясувати питання юрисдикції, тоді суд на будь-якій стадії розгляду справи вправі закрити провадження з підстав помилкового обрання відповідної юрисдикції. Питання юрисдикції впливає на визначення компетентного суду, належного кола учасників справи, розподіл тягаря доведення тощо, тож має вирішуватися судом пріоритетно до вирішення усіх інших правових питань.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції, відкриваючи провадженні у даній справі, та відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, дійшов помилкового висновку, що заява та вимоги ОСОБА_1 підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати на підставі ч. 2 ст. 377 ЦПК України та закрити провадження у даній справі, оскільки вимоги ОСОБА_1 підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства .

Колегія суддів апеляційного суду роз`яснює ОСОБА_1 , що її заява та вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства та про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. ст. 367, 368, 374, ч. 2 ст. 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Лінніка Миколи Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2023 року скасувати.

Провадження у даній справі закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 про те, що її заява та вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

ОСОБА_1 має право звернутись протягом десяти днів з дня отримання постанови із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 17.03.2023 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Т.Л. Фетісова

О.М. Новіков