Справа № 953/3433/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" травня 2023 р. м.Харків

Суддя Київський районний суд м. Харкова Демченко С. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву представника позивача адвоката Васильєва Євгена Олександровича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення,

установив:

08 травня 2023 року адвокат Васильєв Є. О., який діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1127464 від 28 квітня 2023 року, звернувся до суду з позовною заявою до Міністерства юстиції України, в якій просить скасувати наказ Міністерства юстиції України № 429/к від 11 квітня 2023 року про застосування до директора Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. пров. М. С. Бокаріуса» ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни та неналежне виконання посадових обов`язків.

Разом із позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 429/к від 11 квітня 2023 року про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани.

В обґрунтування заяви посилається на те, що позивач ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Міністерством юстиції України, які виникли на підставі укладеного між сторонами 14 квітня 2021 року контракту № 1 з терміном дії з 20 квітня 2021 року по 19 квітня 2025 року. Відповідно до умов зазначеного контракту директор Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України ОСОБА_1 здійснює керівництво Національним науковим центром, організовує його наукову, експерту, фінансову, господарську та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань, передбачених законодавством, статутом установи, колективним договором та цим контрактом та несе відповідальність за результати роботи установи, а також за виконання покладених на нього обов`язків. Зазначив, що на підставі наказу Міністерства юстиції України № 429/к від 11 квітня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» до позивача застосоване дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення трудової дисципліни за неналежне виконання посадових обов`язків. На переконання позивача, вищевказаний наказ є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам КЗпП України. Зокрема, оскаржуваний позивачем наказ мотивований тим, що ніби то директор Національного наукового центру ОСОБА_1 при виданні наказу Національного наукового центру № 174/07-02 від 29 березня 2023 року при притягненні до дисциплінарної відповідальності працівників Національного наукового центру ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порушив вимоги частини ч. 1 ст. 149 КЗпП України. Разом з тим зазначений наказ не містить чіткого формулювання, у чому конкретно виразилося порушення трудової дисципліни та неналежне виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків. Представник позивача зауважує на тому, що вищевказаний наказ безпосередньо впливає на права та охоронювані законом інтереси позивача, оскільки безпідставне застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді догани позбавляє його можливості отримання премії, що передбачена положеннями колективного договору Національного наукового центру та інших заохочувальних заходів, враховуючи ту обставину, що у квітні 2023 року позивача вже залишено без премії за результатами роботи у березні 2023 року, при цьому відповідач до тепер ухиляється від розгляду подання про преміювання позивача відповідно до вимог колективного договору Національного наукового центру. Представник позивача вказує на те, що відсутність правового механізму для відновлення порушеного права позивача на заохочення за сумлінну працю у виді премії внаслідок необґрунтованого застосування дисциплінарного стягнення до позивача є підставою для застосування невідкладних заходів щодо забезпечення позову. Акцентує увагу на тому, що формальна наявність ще не скасованого судом протиправного наказу про застосування до позивача дисциплінарного стягнення може спричинити наступне застосування до позивача більш суворого дисциплінарного стягнення - звільнення. Зазначає, що відповідно до положень п. 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. З огляду на вищевикладене та з урахуванням фактичних обставин справи, на переконання сторони позивача, найбільш дієвим способом забезпечення позову є зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 429/к від 11 квітня 2023 року про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

За змістом ч. 3 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Положеннями ч. 4 ст. 153 ЦПК України встановлено, що у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

З аналізу наведених норм вбачається, що виклик особи, яка подала заяву про забезпечення позову, а також розгляд такої заяви у судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі, є правом, а не обов`язком суду, і таке право реалізується судом у разі потреби.

Так, зі змісту заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається потреби у наданні заявником додаткових пояснень або доказів для розгляду заяви про забезпечення позову, а тому відсутні підстави для виклику заявника для розгляду цієї заяви. Не встановлено і виняткових обставин, які б у розумінні ч. 4 ст. 153 ЦПК України викликали необхідність розгляду заяви у судовому засіданні з викликом сторін.

З урахування положень ст. 153 ЦПК України, суддя розглядає заяву про забезпечення позову у відсутність осіб, які беруть участь у справі.

Суддя, вивчивши заяву про забезпечення позову та долучені до неї матеріали, дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Положеннями ч. 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків».

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Таким чином особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

З аналізу вищевикладеного слідує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

За правилами частин першої статті 151 ЦПК України позов може бути забезпечено: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

За приписами ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Зазначене обмеження не поширюється на забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів керівника або роботодавця про застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, відмова в наданні відпустки, відсторонення від роботи чи посади, будь-яка інша форма дискримінації позивача тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції".

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року зазначено, що у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається та доданих до неї документів вбачається, що на підставі наказу Міністерства юстиції України № 429/к від 11 квітня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» до ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни за неналежне виконання посадових обов`язків.

Позивач вважає, що наказ Міністерства юстиції України № 429/к від 11 квітня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» є незаконним та безпідставним і спрямоване відповідачем виключно на грубе порушення його прав та законних інтересів на працю.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу, оскільки дія оскаржуваного наказу може бути підставою як для позбавлення/обмеження позивача виплати премії, а також може спричинити наступне застосування до позивача більш суворого дисциплінарного стягнення - звільнення.

Застосування заходів забезпечення позову, на думку сторони позивача, є необхідним, оскільки невжиття таких заходів може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Разом з тим пред`явлений позивачем ОСОБА_1 позов не стосується питань позбавлення/обмеження позивача виплати надбавок чи звільнення, спору щодо цього на даний час між сторонами немає.

Крім того, суд враховує, що перевірка законності наказу Міністерства юстиції України № 429/к від 11 квітня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» є фактично вирішенням справи по суті на період розгляду справи, а ухвалення рішення про забезпечення позову у спосіб, в який просить позивач, не відповідає меті інституту забезпечення позову.

Застосування судом заходів забезпечення позову, про які просить позивач, без з`ясування фактичних обставин справи, зокрема надання оцінки правомірностя спірних наказів відповідача про застосування до позивача дисциплінарних стягнень, означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову.

Суд зазначає, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Матеріали справи також не містять доказів, які вказують на те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 149 ЦПК України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Щодо наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, як підстави для забезпечення позову, то вони повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 ЦПК України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивачів до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність саме таких ознак, які свідчать про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати правомірність/протиправність оскаржуваного рішення на цій стадії.

Аналізуючи викладені обставини, беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням правових позицій Верховного Суду, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заяви необхідно відмовити, оскільки жодними належними доказами не доведений той факт, що невжиття забезпечення позову у виді зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 429/к від 11 квітня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення», відповідно до якого позивачу оголошено догану, може утруднити чи зробити неможливим виконання гіпотетичного рішення суду про скасування такого наказу.

Окрім того, на переконання суду, задоволенням заяви позивача про забезпечення позову буде фактично ухвалене рішення по суті, оскільки позивач просить зупинити дію наказу, правомірність якого оспорюється та, який він просить скасувати, що за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог без вирішення спору по суті, і вжиття такого заходу суперечитиме вимогам ч. 10 ст. 150 ЦПК України.

З огляду на викладене суд вважає, що застосувавши такий спосіб забезпечення позову, суд наперед надає правову оцінку оспорюваному наказу, без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

З урахуванням того, що в заявленій представником позивача заяві про забезпечення позову не наведено обставин, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі, не обґрунтовано причин неможливості захисту (поновлення) прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в справі без вжиття таких заходів, а також очевидність ознак протиправності дій відповідача, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149,150-153,157, 260-261 ЦПК України, суддя

УХ В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Васильєва Євгена Олександровича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення - відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений та підписаний 09 травня 2023 року.

Суддя С.В. Демченко