Провадження № 2/185/927/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2023 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Шаповалової І.С.,
за участю секретаря судового засідання Величко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, -
Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики грошей. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 11 січня 2020 року уклав з відповідачем договір позики грошей; відповідач на підставі цього договору позики взяв у позивача в борг 9360,00 грн , які згідно п. 4.1 договору зобов`язався повернути до 07 лютого 2020 року . Але відповідач суму позики не повертає, ухиляється від її повернення. Позика була оформлена відповідним договором та розпискою. Згідно п. 4.2 договору в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п. 4.1) позичальник сплачує проценти у розмірі 10 % в день від суми простроченої заборгованості до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Позичальник станом на 15 червня 2020 року борг не повернув, тому з нього також слід стягнути відсотки за 129 днів за період з 07 лютого 2020 року по 15 червня 2020 року. Тому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики з урахуванням відсотків у розмірі 130104,00 грн.
В забезпечення виконання зобов`язань позичальника 11.01.2020 укладено договір поруки між Кредитором та ОСОБА_3 , відповідно до якого останній поручився за виконання позичальником зобов`язань у сумі 50,00 грн.
В судове засідання позивач не з`явився, просив розглянути позов без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між сторонами було укладено договір позики від 11 січня 2020 року року, відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується їх повернути позикодавцю на умовах, встановлених цим договором, а саме, загальна сума позики складає 9360,00 грн , які згідно з п. 4.1 договору зобов`язався повернути 07 лютого 2020 року .
Згідно із п. 4.2. договору за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п.4.1.) позичальник сплачує проценти у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем.
В забезпечення виконання зобов`язань позичальника 11.01.2020 укладено договір поруки між Кредитором та ОСОБА_3 , відповідно до якого останній поручився за виконання позичальником зобов`язань у сумі 50,00 грн.
Відповідно до розписки, складеної та підписаною відповідачем, ним отримано від позивача гроші в розмірі 9360,00 грн , які він зобов`язався повернути повністю у строки згідно з договором позики грошей, укладеного 11 січня 2020 року .
Відповідач не виконав умови договору належним чином.
Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.
Сторони домовились щодо розміру процентів за договором позики, про що свідчить умови договору позики. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що законом не передбачене обов`язкове нотаріальне посвідчення договору позики, а дійсність договору позики встановлюється його письмовою формою, якої сторони дотримались при укладенні договору позики.
Окремі умови договору позики або договір в цілому не визнавались відповідачем недійсним та відповідач не заявляв на підставі ч. 3 ст.215 ЦК України такої вимоги.
У зв`язку з неповерненням грошей у строки, передбачені п. 4.1 договору, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування позикою в розмірі, передбаченому п. 4.2 договору, а саме 10% за кожен день користування позикою від суми простроченої заборгованості та нараховуються до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем, тобто розмір відсотків встановлений договором, що не суперечить закону.
Так, згідно з розрахунком, позичальник станом на 15 червня 2020 року борг не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість на суму 130104,00 грн (9360,00 грн х 10% х 129 днів).
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 89, 133, 141, 258-265 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 11 січня 2020 року у розмірі 50,00 грн (п`ятдесят гривень).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 11 січня 2020 року в розмірі 130054,00 грн (сто тридцять тисяч п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 1300,54 грн (одна тисяча триста гривень 54 копійки).
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 0,50 грн (нуль гривень 50 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційну скаргу може бути подано безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач-2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Суддя І. С. Шаповалова