ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4394/20

Провадження № 22-ц/4820/484/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника відповідача-позивача Білосевича С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання правочину недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

У серпні 2020 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі АТ «Укрсиббанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ «Укрсиббанк» зазначило, що 20 грудня 2006 року сторони уклали договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 65 000 доларів США на строк до 19 жовтня 2013 року під 12,8% річних. У зв`язку з невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань 27 січня 2009 року приватний нотаріус Пруняк В.І. вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на належний йому житловий будинок для погашення заборгованості в гривневому еквіваленті у розмірі 425 272 грн 36 коп. Станом на 21 серпня 2020 року залишаються непогашеними 50 993 долари 21 цент США кредиту та 22 795 доларів 29 центів США процентів. Оскільки ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов`язання, то він повинен сплатити банку 4 589 доларів 39 центів США 3% процентів річних від простроченої суми неповернутого кредиту за три роки (50993,21?3%?3).

За таких обставин АТ «Укрсиббанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 4 589 доларів 39 центів США процентів від простроченої суми.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «Укрсиббанк» про визнання правочину недійсним.

ОСОБА_1 зазначив, що 20 грудня 2006 року сторони уклали кредитний договір, який включає несправедливі умови, а при його укладенні банк не довів позивачеві інформацію про основні умови кредитування та валютні ризики. Оспорюваний правочин не відповідає вимогам Закону України від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» і є недійсним в силу статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд визнати договір про надання споживчого кредиту №0 від 20 грудня 2006 року недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2022 року позов АТ «Укрсиббанк» задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» 3% річних від простроченої суми при виконанні грошового зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 грудня 2006 року у розмірі 4 589 доларів 39 центів США, сплачений судовий збір у розмірі 2 102 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500 грн.

У зустрічному позові ОСОБА_1 відмовлено.

Суд керувався тим, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Оскільки невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а до цих правовідносин застосовується загальна позовна давність, то право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов`язання, внаслідок чого з нього на користь банку слід стягнути проценти від простроченої суми неповернутого кредиту за період у три роки перед подачею позову. Кредитний договір відповідає вимогам закону, вільному волевиявленню та внутрішній волі сторін, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно виконавчого напису нотаріуса від 27 січня 2009 року №98 звернено стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Із того часу розпочався перебіг строку звернення АТ «Укрсиббанк» до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Банк скористався своїм правом на стягнення заборгованості за кредитним договором і звернувся до суду з позовом про стягнення процентів від простроченої суми після спливу позовної давності. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову. Крім того, суд присудив з ОСОБА_1 необґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про визнання кредитного договору недійсним, а тому згідно з частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не дотримався приписів статей 137, 141 ЦПК України.

У зв`язку з порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

20 грудня 2006 року АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 65 000 доларів США на строк до 19 жовтня 2013 року під 12,8% річних.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 за іпотечним договором від 20 червня 2006 року передав АТ «Укрсиббанк» в іпотеку житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 300,2 кв.м, житловою площею 76,0 кв.м і присадибну земельну ділянку площею 0,1134 га, кадастровий номер :03:001:0246, за вказаною адресою.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором 27 січня 2009 року приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І. вчинив виконавчий напис (зареєстрований у реєстрі за №98), яким запропонував звернути стягнення на вказане нерухоме майно для стягнення заборгованості станом на 8 січня 2009 року в загальній сумі 425 272 грн 36 коп., у тому числі: 392 647 грн 72 коп. заборгованість по кредиту, 25 436 грн 87 коп. заборгованість по відсоткам, 3 007 грн 77 коп. пеня, 4 180 грн плата за вчинення виконавчого напису.

Цей виконавчий напис знаходиться на примусовому виконанні в Кам`янець-Подільському районному відділі державної виконавчої служби.

Станом на 21 серпня 2020 року залишаються непогашеними кредит у розмірі 50 993 долари 21 цент США та проценти за користування кредитними коштами (нараховані відповідно до статті 1048 ЦК України за період з 1 вересня 2008 року до 31 жовтня 2013 року) у розмірі 22 795 доларів 29 центів США.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо вирішення спору по суті

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В силу частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

При укладенні будь-якого договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

У зобов`язальних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позовна давність це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Позовна давність застосовується лише при вирішенні сторонами спору в суді. Тривалість загальної позовної давності встановлена у три роки.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає відповідно за кожен місяць і кожен день з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Отже, невиконання боржником зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року (справа №127/15672/16-ц).

Зібрані докази вказують на те, що 20 грудня 2006 року між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредит на споживчі потреби, а той зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти до 19 жовтня 2013 року.

Згідно кредитного договору ОСОБА_1 мав виконувати основне зобов`язання частинами та повернути кредит періодичними платежами, а після зміни банком строку кредитування сплатити грошові кошти до 8 січня 2009 року.

ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов`язання, тому з указаної дати та на весь час прострочення банк набув право на отримання передбачених статтею 625 ЦК України сум, зокрема, 3% річних від простроченої суми. У зв`язку з цим право на позов про стягнення процентів від простроченої суми виникає в АТ «Укрсиббанк» відповідно за кожен день з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 повинен сплатити банку 3% річних від простроченої суми неповернутого кредиту за період у три роки перед подачею позову у розмірі 4 589 доларів 39 центів США.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність підстав для стягнення з нього процентів від простроченої суми та наявність спливу позовної давності за цією вимогою не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

Висновки суду першої інстанції не суперечать наведеним в апеляційній скарзі правовим позиціям Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду щодо правових підстав відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а також щодо порядку, умов і строку дії кредитного договору.

б) щодо витрат на професійну правничу допомогу

Статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

За змістом статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Як передбачено статтею 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини статті 133 ЦПК України).

Із положень частин першої-третьої статті 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В силу частини другої, третьої, восьмої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді.

Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У разі задоволення позову понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача.

Позовна заява АТ «Укрсиббанк» містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які банк очікує понести у зв`язку із розглядом справи. До судових витрат позивач відніс витрати на професійну правничу допомогу в усіх судових інстанціях у розмірі 7 500 грн.

Водночас АТ «Укрсиббанк» не надало жодних доказів, про те, що ним понесені чи мають бути понесені ці витрати.

За таких обставин суд помилково присудив з ОСОБА_1 на користь банку витрати на професійну правничу допомогу.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду в частині вирішення спору по суті ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Разом із тим, суд не дотримався вимог процесуального закону при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, а тому в цій частині ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2022 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати.

У стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» 7 500 гривень витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 березня 2023 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Семенюк В.В.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27