ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3494/23 Справа № 175/3127/22 Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 175/3127/22

Номер провадження 22-ц/803/3494/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року головуючого судді Васюченка О.Г. зі складанням повного тексту судового рішення 03 лютого 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором позики від 18 травня 2020 року в сумі 250 000 грн, інфляційні збитки в сумі 88365, 48 грн, 3% річних в сумі 17 249, 10 грн та судові витрати.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним договір позики від 18 травня 2020 року, укладений між ОСОБА_2 , як позикодавцем , та ОСОБА_1 , як позичальником, на суму 250 000 грн, стягнути судові витрати.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року в задоволенні клопотання про прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним і об`єднання його з первісним позовом в одне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовлено, зустрічну позовну заяву повернуто.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що обираючи спосіб захисту від первісного позову у вигляді подачі зустрічного позову з вимогами про визнання договору позики недійсним відповідач виходив з того, що: коло осіб, які зазначені в первісному та зустрічному позовах співпадають, задоволення зустрічного позову виключає повністю задоволення первісного позову, спірні правовідносини, які виникли між учасниками справи, і в первісному і в зустрічному позові регулюються одними нормами, вимоги за первісним позовом та зустрічним позовом мають однаковий предмет доказування дійсність договору позики, реальність його виконання сторонами. Висновок суду про відсутність належних доказів в обґрунтування саме клопотання, а не позову, як на підставу для відмови в прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду суттєво обмежує права відповідача, як сторони в справі, та які надані учаснику справи та визначені ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Дударенко А.Д., просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін, зокрема зазначаючи, що враховуючи те, що розгляд зустрічного позову про визнання договору позики недійсним потребує великої кількості часу для дослідження дійсних обставин справи, а також те, що по суті усі доводи наведені в зустрічній позовній заяві жодним чином не спростовують факту отримання грошових коштів в борг, стягнення яких є предметом первісного позову, на думку позивача, розгляд зустрічного позову призведе до затягування процесу розгляду первісного позову та порушення принципу процесуальної економії , та до порушення прав позивача. На думку позивача, зустрічний позов заявлено з метою неправомірного затягування судового процесу та уникнення відповідальності за невиконання своїх зобов`язань по договору позики, що порушує право позивача на судовий захист.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки переглядається ухвала визначена у п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про прийняття зустрічного позову та повертаючи зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги та предмет спору у вказаних заявником позовах частково співпадають, вказані по ним вимоги мають кожні своє коло осіб та доказів, по ним можуть бути відкриті різні провадження. Належних доказів на підтвердження свого клопотання (не позову, а самого клопотання) представник заявника або заявник суду не надали, тобто клопотання не обґрунтоване та безпідставне. Судом зазначено, що задоволення клопотання саме в такому вигляді на даній стадії розгляду справи може утруднити розгляд цієї справи, вирішення клопотань і дослідження інших матеріалів, що потягне за собою тяганину, їх спільний розгляд виходячи з конкретних обставин справи ускладнить розгляд і є не доцільним. Ця справа може бути пов`язана з іншими питаннями сторін, іншими правовідносинами чи справами в цьому чи іншому суді, але це не означає їх об`єднання в одне провадження. При таких обставинах суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 та п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів.

Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову паралізує підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом необхідною є перевірка та встановлення тотожності усіх необхідних трьох ознак, а саме: суб`єктного складу, предмету спору, а також підстав, з яких відповідний позов заявлено.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

У п. 21 постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №904/6157/19 вказано, що взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: - обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; - вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; - задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

У постанові від 20 березня 2019 у справі № 910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Конструкція ч. 2 ст. 193 ЦПК вказує на її імперативність, тобто, суд позбавлений широкого розсуду щодо доцільності прийняття зустрічного позову; умовою цього є посилання у зустрічному позові на обставини, за якими задоволення зустрічного позову матиме наслідком повну або часткову відмову у задоволенні первісного позову, та виникнення позовів з одних правовідносин.

Зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти відповідача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у такому: а) обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору; взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; б) вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; в) задоволення зустрічного позову може виключати повністю або частково задоволення первісного позову; подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути заборгованість за договором позики від 18 травня 2020 року в сумі 250 000 грн, інфляційні збитки в сумі 88365, 48 грн, 3% річних в сумі 17 249, 10 грн та судові витрати.

В зустрічному позові ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір позики від 18 травня 2020 року, укладений між ОСОБА_2 , як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, на суму 250 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом у межах встановленого законом строку.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про прийняття зустрічного позову та повертаючи зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції помилково вважав, що вимоги та предмет спору у вказаних позовах частково співпадають, що вказані вимоги мають кожні своє коло осіб та доказів, що їх спільний розгляд виходячи з конкретних обставин справи ускладнить розгляд і є недоцільним. Оскільки, у разі визнання недійсним договору позики від 18 травня 2020 року, тобто, задоволення зустрічного позову, виключається задоволення первісного позову про стягнення з відповідача заборгованості за цим же договором позики від 18 травня 2020 року.

Таким чином, первісний та зустрічний позов є взаємопов`язаними між собою і їх спільний розгляд сприятиме правильному вирішенню спору.

Доводи апеляційної скарги є слушними та заслуговують на увагу. Доводи відзиву на апеляційну скаргу стосуються обґрунтування правильності висновків судового рішення, а тому є необґрунтованими з викладених вище підстав.

Враховуючи зазначене, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладені обставини справи ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо заяви про стягнення судових витрат понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, слід зазначити наступне.

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України питання щодо понесених судових витрат у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції має бути вирішено судом першої інстанції при ухваленні судового рішення по суті спору (п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Керуючись ст.ст. 374,379,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді: