ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/389/22 Номер провадження 22-ц/814/2101/23Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

Суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.

при секретарі: Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2022 року, постановлену у складі головуючого судді Тімошенко Н.В., повний текст ухвали виготовлено дати не вказано, у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати судовий наказ, виданий Фрунзенським районним судом м. Харкова у справі № 645/389/22 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї третини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 січня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги мотивує тим, що судовий наказ не підлягає виконанню, оскільки син ОСОБА_3 з народження і по сьогоднішній день проживає з батьком ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні. Стягувач ОСОБА_2 з березня 2022 року проживає окремо з донькою за невідомою йому адресою.

Заявник вказує, що до заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей не було надано жодного документа на підтвердження факту проживання дітей з матір`ю. При цьому, умовою стягнення аліментів є проживання дитини разом з особою, яка просить присудити їй аліменти. Якщо ця умова не дотримана, то відповідно в особи не має права на стягнення аліментів. А фактичне проживання дитини разом з батьком, знаходження її на утриманні батька, дають законні підстави для звільнення його від сплати аліментів. Він в повному обсязі виконує обов`язки щодо утримання та виховання своєї дитини, чим забезпечує право сина на достатній рівень життя. Однак, ОСОБА_2 , як мати, також повинна забезпечувати сина, а не покладати цей обов`язок виключно на нього. Вважає, що у ОСОБА_2 були відсутні підстави для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів, оскільки син проживає разом з ним і він постійно займається фінансовим забезпеченням потреб дитини.

Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів. Факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері для утримання дитини, може слугувати підставою для звернення батька до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів. Отже, обставини, на які посилається ОСОБА_1 , як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є істотними, але підлягають доведенню при вирішенні спору про звільнення від сплати аліментів, відповідно ж не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою визнати судовий наказ від 01.02.2022 року виданий Фрунзенським районним судом м.Харкова у справі № 645/389/22 (провадження № 2-н/645/117/22) про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду, а саме з 28 січня 2021 року і до досягнення найстаршим повноліття таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано та не перевірено вимоги ч.2 ст. 160 ЦПК України для визначення кола осіб які можуть звертатися з такими заявами на підставі належності їм такого права. У ч. 2 ст. 160 ЦПК України визначено, що із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, тобто право на звернення до суду є не у будь-якої фізичної особи за її бажанням, а у визначених нормативно-правовими актами кола осіб. Відтак, відповідно до ч.5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину , на двох дітей 1/3 , на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, звертатися з вимогою про сплату аліментів може тільки той з батіків з ким безпосередньо проживає дитина. Син ОСОБА_3 майже з самого народження проживає з батьком, що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих у житловому будинку.

Зазначає, що заявницею ОСОБА_2 не було дотримано п.п.4-5 ч. 2, п.4 ч.4 ст. 163 ЦПК України. Як вбачається з копії заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей додатками до неї були копія паспорту та РНОКПП заявниці, копії свідоцтв про народження дітей та копія свідоцтва про шлюб. Жодного доказу на підтвердження проживання дітей з заявницею ОСОБА_2 не було надано. Таким чином, заявницею не було виконано вимоги п.п. 4-5 ч.2, п.4 ч.4 ст. 163 ЦПК України, що в свою чергу є підставою для відмови у видачі судового наказу на підставі п.1 ч.1 ст. 165 ЦПК України.

Вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Характерною ознакою такого випадку є те, що у боржника повинен існувати обов`язок сплачувати аліменти у примусовому порядку. У випадку ОСОБА_1 відсутній обов`язок сплачувати аліменти, таким чином звернення до суду з відповідним позовом буде належною формою захисту, оскільки у ОСОБА_1 відсутній обов`язок сплачувати аліменти.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував того, що на момент винесення наказу дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав разом з ним, у зв`язку з чим у заявника відсутній обов`язок сплачувати аліменти ОСОБА_2

27 січня 2023 року ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, приходить до наступного висновку.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.02.2022 року Фрунзенським районним судом м. Харкова у справі № 645/389/22 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі однієї третини його заробітку (доходу), але більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 січня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Як слідує з довідки виданої Виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради № 1714 від 11.07.2022 року про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, боржник ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , своє рішення мотивував тим, що наведені боржником обставини не підпадають під перелічені у цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком виходячи з наступного.

За частиною 3 ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно із ст.161 цього ж Кодексу судовий наказ може бути видано, крім іншого, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 3 ст.184 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судовий наказ є виконавчим документом ( ст.3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої ст.161 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_1 за судовим наказом, яким з нього стягнуто аліменти на цю дитину.

Крім цього, заява про видачу судового наказу подана мітір`ю дитини про стягнення аліментів з батька дитини відповідала за формою та змістом вимогам ст. 163 ЦПК України та відповідала критеріям визначеним в ст.. 161 ЦПК України в частині вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

Згідно із cт.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В п. 4 Узагальнення судової практики ВССУ N 8 від 25 вересня 2015 р. надані роз`яснення словосполучення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а саме про те, що словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

У справі такі підстави відсутні.

Обгрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 зазначив, що син проживає разом з ним, на підтвердження чого надав копію довідки від 11.07.2022 року № 1714.

Між тим, заявник не звертався до суду чи органу опіки та піклування з приводу визначення місця проживання дитини з ним. Відсутня також угода між батьками з цього приводу відповідно до положень ч.4 ст.157 СК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявником невірно обраний спосіб захисту, а суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає до виконання.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Подібний за змістом висновок зроблений в постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61 -2417сво19) та від 18 травня 2020 року у справі № 466/4044/17 (провадження № 61-40935св18).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали місцевого суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування ухвали суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль