Справа № 522/8676/20
Провадження № 2/522/1817/23
УХВАЛА

14 березня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Гаркуші Є. О.,

представника відповідача адвоката Вовка О. Є.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя , -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, яка передана на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до постанови Верховного Суду від 17.08.2022 за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року.

Представником ОСОБА_2 - адвокатом Вовком О. Є подано до суду клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху та надання строку на усунення недоліків поданої позовної заяви, оскільки позивачем на підтвердження сплати судового збору за подання даного позову було надано, в тому числі, квитанцію від 29.01.2020 на суму 6 306 грн, яка, на думку відповідача, не може бути належним доказом на підтвердження сплати судового збору у визначеному законом розмірі, оскільки указана квитанція вже подавалася позивачем при зверненні до суду в рамках справи № 522/1558/20, де ухвалою суду позовна заява була повернута позивачу з підстав, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України, а отже, позивачем було повторно використано квитанцію від 29.01.2020 на суму 6 306 грн, що є порушенням положень Закону України «Про судовий збір», адже останній має право на повернення сплаченої суми судового збору відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір". При обґрунтуванні клопотання відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 1540/3297/18, яка підлягає врахуванню судом відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Надаючи оцінку арґументам відповідача, суд зазначає наступне.

Судом установлено, що при зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 на підтвердження сплати судового збору було надано квитанцію № 75872 від 28.05.2020 на суму 4 204 грн та квитанцію про сплату судового збору № 63628 від 29.01.2020 у розмірі 6 306 грн.

Як слідує з ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2020 при зверненні до суду в рамках справи № 522/1558/20 ОСОБА_1 , на підтвердження сплати судового було подано квитанцію на суму 6 306 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.02.2020 позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачу з підстав, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

При цьому, постанова Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 1540/3297/18, на яку посилається відповідач, мотивуючи неможливість повторного використання квитанції про сплату судового збору, не є релевантною до даних відносин, оскільки касаційним судом у рамках справи № 1540/3297/18 вирішувалося питання про застосування положень ч. 5 ст. 6 Закону України "Про судовий збір".

Так, відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах

Із викладеного слідує, що у разі залишення раніше поданої позовної заяви без розгляду, звертаючись до суду повторно, заявник має оплатити позовні вимоги судовим збором на загальних підставах, тобто фактично знову сплатити грошові кошти до спеціального фонду, та на підтвердження чого надати суду інший документ про сплату судового збору.

При цьому, законодавець акцентує увагу на тому, що обов`язок сплати судового збору у такому порядку, покладається на позивача виключно у тому разі, коли з приводу попередньо поданої позовної заяви судом прийнято процесуальне рішення у формі ухвали, якою таку позовну заяву залишено без розгляду (ст. 257 ЦПК України).

Проте, як слідує з ухвали суду, у справі № 522/1558/20 судом було прийнято процесуальне рішення про повернення позовної заяви на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, а не залишено без розгляду, а тому положення ч. 5 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" застосуванню до даного позову не підлягають.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що відсутні законодавчо визначені заборони (обмеження) щодо використання квитанції про сплату судового збору при повторному зверненні до суду у разі попереднього повернення позовної заяви.

Тому, доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Разом з тим, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху, з огляду на таке.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір" (надалі Закон).

Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону).

Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону).

Згідно з ч. 9 ст. 185 ЦПК України заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету. Правила цієї частини не застосовуються до заяв про забезпечення доказів або позову.

Як встановлено судом, на підтвердження сплати судового збору за подання вказаної позовної заяви позивачем було надано суду квитанцію № 75872 від 28.05.2020 про сплату судового збору у розмірі 4 204 грн та квитанцію № 63628 від 29.01.2020 про сплату судового збору у розмірі 6 306 грн.

Однак, в матеріалах справи відсутні відомості щодо зарахування до спеціального фонду Державного бюджету суми сплаченого судового збору на підставі вищевказаних платіжних документів.

З огляду на наведене, враховуючи арґументи відповідача про наявність сумнівів щодо повноти сплати позивачем судового збору, відсутність відомостей щодо вирішення питання про повернення позивачу суми судового збору у рамках справи № 522/1558/20, позивачу слід надати докази щодо зарахування до спеціального фонду Державного бюджету суми судового збору у розмірі 4 204 грн згідно з квитанцією про сплату № 75872 від 28.05.2020 та у розмірі 6 306 грн згідно з квитанцією № 63628 від 29.01.2020.

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Отже, позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків поданої позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 187, 260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - залишити без руху.

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків поданої позовної заяви.

У разі неусунення зазначених недоліків у встановлений строк позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Ю. Федчишена