1Справа № 324/1573/20 2-в/335/3/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Огнев`юк Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу про відновлення втраченого провадження у цивільній справі № 324/1573/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила поновити її на роботі на посаді юрисконсульта Комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року без змін.

30 листопада 2021 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення місцевого суду і ухвалити нове рішення.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Пологівського районного суду Запорізької області.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховним судом змінено територіальну підсудність судових справ. Зокрема, розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року № 49/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Пологівського районного суду Запорізької області і визначено її Орджонікідзевському районному суду міста Запоріжжя.

За повідомленням голови Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 16 листопада 2022 року № 01-29/576/2022 справа № 324/1573/20, яка знаходилася у провадженні Пологівського районного суду Запорізької області, фактично не передавалася до Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя.

Станом на 06 грудня 2022 року матеріали цивільної справи № 324/1573/20 до Верховного Суду не надійшли, Пологівський районний суд Запорізької області, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, здійснення правосуддя не відновив. Пересилання поштової кореспонденції до міста Пологи не здійснюється.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження, зокрема судів.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 26 вересня 2022 року № 217 «Про внесення змін до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75» визначено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23 вересня 2022 року; територія розташування Пологівського районного суду Запорізької області м. Пологи Запорізької області входить до цього Переліку.

З огляду на обставини, за яких територія Пологівського району Запорізької області законодавчо визнана тимчасово окупованою територією України, є підстави вважати, що судове провадження у справі № 324/1573/20 втрачене.

Ухвалою Верховного суду від 06.12.2022 року постановлено направити копії матеріалів за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 23.06.2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09.11.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради про поновлення на роботі до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, для вирішення процесуального питання про відновлення втраченого судового провадження.

22.12.2022 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження у справі з вирішення питання відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 324/1573/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради про поновлення на роботі. З метою відновлення втраченого провадження учасників провадження зобов`язано надати всі наявні у них документи, копії документів, інші довідки, папери, відомості, що стосуються вказаної цивільної справи.

Враховуючи, що станом на 15.02.2023 року жодних документів для відновлення втраченого судового провадження від сторін не надходило, ухвалою суду з канцелярії Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя витребувано відомості з автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» Пологівського районного суду Запорізької області усі наявні документи та матеріали, що містяться в обліково-статистичній картці по справі № 324/1573/20.

01.03.2023 року за №01-29/283/2023 старшим секретарем Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя на виконання ухвали суду від 15.02.2023 року, надано інформацію що міститься в комп`ютерній програмі «Д-3» у справі №324/1573/20.

Представник Комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Від директора надійшло клопотання, зі змісту якого вбачається, що Комунальний заклад «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради позбавлений можливості надати відомості, котрі стосуються вказаної цивільної справи.

ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України, у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Розглянувши питання про відновлення втраченого провадження цивільної справи № 324/1573/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради про поновлення на роботі, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що в автоматизованій системі документообігу суду «Д-3» (АСДС) та в базі даних Єдиного державного реєстру судових рішень знаходяться:

- ухвала судді Пологівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2020 року про залишення позовної заяви без руху;

- ухвала судді Пологівського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2020 року про відкриття провадження у справі;

- ухвала Пологівського районного суду Запорізької області від 27 січня 2021 року про витребування доказів по справі;

- рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року (вступна і резолютивна частини);

- рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року, яким відновлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника;

- ухвала судді апеляційного суду Запорізької області про відкриття апеляційного провадження від 06 серпня 2021 року;

- ухвала апеляційного суду Запорізької області від 06 серпня 2021 року про призначення судового розгляду;

- постанова апеляційного суду Запорізької області від 09 листопада 2021 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року у цій справі залишено без змін.

Сторони не надали жодних документів для відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до ст.488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно ст. 490 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Згідно зі ст.493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

У зв`язку з цим слід визнати, що відновлення втраченого провадження це є відтворення в документах судового провадження. Тобто, безпосереднім об`єктом відновлення є конкретний перелік відсутніх повністю або частково матеріалів втраченої цивільної справи.

Судом встановлено, що в зібраних матеріалах містяться: копія ухвали судді Пологівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2020 року про залишення позовної заяви без руху; копія ухвали судді Пологівського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2020 року про відкриття провадження у справі; копія ухвали Пологівського районного суду Запорізької області від 27 січня 2021 року про витребування доказів по справі; копія рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року (вступна і резолютивна частини); копія рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року (повний текст); копія ухвали судді апеляційного суду Запорізької області про відкриття апеляційного провадження від 06 серпня 2021 року; копія ухвали апеляційного суду Запорізької області від 06 серпня 2021 року про призначення судового розгляду; копія постанови апеляційного суду Запорізької області від 09 листопада 2021 року.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що наявні в справі про відновлення втраченого провадження копії документів на думку суду є належними та достатніми для відновлення втраченого провадження, суд, перевіривши зібрані матеріали, вважає, що наявні підстави для відновлення судового провадження в цивільній справі, розглянутій Пологівським районним судом Запорізької області № 324/1573/20, в частині зібраних судом документів.

Відповідно до ст.494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження. У разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів. Після набрання законної сили ухвалою суду, визначеною частиною третьою цієї статті, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження за касаційною скаргою у справі, провадження у якій втрачено.

Суд вважає, що вищевказані документи, є належними та достатніми для відновлення втраченого провадження в частині процесуальних документів, а тому вважає за можливе відновити втрачене судове провадження частині зібраних судом документів по цивільній справі № 324/1573/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради про поновлення на роботі,

Керуючись ст.ст. 488-490, 493, 494, ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відновити втрачене судове провадження у справі № 324/1573/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради про поновлення на роботі, в частині зібраних судом документів, а саме: копії ухвали судді Пологівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2020 року про залишення позовної заяви без руху; копії ухвали судді Пологівського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2020 року про відкриття провадження у справі; копії ухвали Пологівського районного суду Запорізької області від 27 січня 2021 року про витребування доказів по справі; копії рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року (вступна і резолютивна частини); копії рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року (повний текст); копії ухвали судді апеляційного суду Запорізької області про відкриття апеляційного провадження від 06 серпня 2021 року; копії ухвали апеляційного суду Запорізької області від 06 серпня 2021 року про призначення судового розгляду; копії постанови апеляційного суду Запорізької області від 09 листопада 2021 року.

Відновити рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року наступного змісту:

«Справа № 324/1573/20

Провадження № 2/324/223/2021

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Кацаренко І.О.

за участю секретаря судового засідання Божко В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника,

В С Т А Н О В И В :

30 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом до Комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради, в якому просила суд постановити рішення, яким: 1) визнати наказ про припинення трудового договору №01-04/207 від 02 листопада 2020 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 з посади юрисконсульта комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради незаконним та скасувати; 2) стягнути з відповідача на користь позивачки оплату за вимушений прогул з 03 листопада 2020 року; 3) визнати наказ №01-04/206 від 02 листопада 2020 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 незаконним та скасувати; 4) зобов`язати відповідача у справі провести розрахунки суми оплати праці згідно законодавства 30 жовтня 2020 року та 02 листопада 2020 року як за дні соціальної відпустки; 5) поновити ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради; 6) стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат; 7) стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, пов`язані з розглядом справи, 160,00 грн. (а.с.1-43).

Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху, позивачці було запропоновано усунути недоліки позову (а.с.76-77).

У визначений ухвалою суду строк ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги, виклавши їх в уточненій позовній заяві. З тих самих підстав, що і в первинному позові, ОСОБА_1 в уточненій позовній заяві просила суд постановити рішення, яким поновити її на посаді юрисконсульта комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради (а.с.79-105).

Свої уточнені позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 17 вересня 2020 року її було прийнято на посаду юрисконсульта комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради з трьохмісячним строком випробування. Згідно поданої нею заяви вона перебувала у соціальній відпустці як мати двох дітей віком до 15 років за 2020 рік тривалістю 10 календарних днів з 20 жовтня 2020 року. Вона як фахівець в галузі права вирахувала, що до роботи вона повинна була приступити 02 листопада 2020 року, тому і вийшла на роботу саме цього дня, коли дізналася, що вона повинна вийти на роботу ще 30 жовтня 2020 року. Тоді тільки вона зрозуміла, що вона помилилася, і що вона дійсно повинна була приступити до роботи не 02 листопада 2020 року, а 30 жовтня 2020 року. В останній робочий день перед її соціальною відпусткою, а саме 19 жовтня 2020 року, їй з невідомих для неї причин керівник закладу, де вона працювала, повідомила їй, що її збираються звільняти, і примушувала підписати відповідне попередження про звільнення. Вона дуже поспішала забрати дитину з дитячого садка, і тому не підписала попередження про звільнення. Вийшовши на роботу 02 листопада 2020 року, їй стало відомо, що працівниками закладу був складений акт про те, що їй повідомлялося про майбутнє звільнення, але вона від підпису відмовилася. 02 листопада 2020 року її було звільнено з займаної посади на підставі ст.28 КЗпП України як таку, що не витримала випробування.

Позивач зазначає, що вона не погоджується з тим, що вона не пройшла умови випробування, оскільки сумлінно виконувала свої обов`язки. Відповідачем у наказі про звільнення і в трудовій книжці невірно було зазначено норму закону, на підставі якої її звільнено. Крім того, письмове попередження про звільнення вона не отримала.

Ухвалою суду від 15 грудня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку строщеного позовного провадження з повідомленням сторін.

04 січня 2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечується проти позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування своєї позиції відповідачем зазначено, що під час проходження випробувального терміну ОСОБА_1 , будучи обізнаною про свої посадові обов`язки, займалася протягом кожного робочого дня не належним виконанням своїх обов`язків, а справами, які не входили до її посадових обов`язків.

Відповідно до останнього запису в трудовій книжці логопеда закладу ОСОБА_3 та наказу №нт201013 від 13 жовтня 2020 року, здійсненим Пологівською районною філією Запорізького обласного центру зайнятості, ОСОБА_3 було припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Тому прийняття на роботу логопеда ОСОБА_3 можливо було тільки з 15 жовтня 2020 року, оскільки 14 жовтня 2020 року припадав на святковий день. Юрисконсультом ОСОБА_1 невірно було здійснено порядок прийому на роботу логопеда, а саме невірно зазначена була дата початку роботи працівника (13 жовтня 2020 року). У повідомленні про прийняття працівника на роботу, що додається до Державної податкової служби Пологівського району Запорізької області, невірно були сформовані заява та наказ №01-04-188 від 13 жовтня 2020 року про прийом на роботу логопеда закладу ОСОБА_3 , розроблений юрисконсультом з кадрових питань ОСОБА_1 . Через непослідовність дій юрисконсульта ОСОБА_1 працівник закладу ОСОБА_3 безоплатно пропрацювала 12 і 13 жовтня 2020 року, У зв`язку з цим провідний бухгалтер закладу ОСОБА_4 до Держподаткової служби спрямовувала виправлене повідомлення про прийняття на роботу логопеда ОСОБА_3 з 15 жовтня 2020 року.

Табель обліку робочого часу за жовтень 2020 року, виконаний юрисконсультом ОСОБА_1 , мав численні помилки, що знайшло підтвердження в доповідній записці провідного бухгалтера закладу ОСОБА_4 . Табель потрібно було в терміновому порядку виправляти, приводити до вимог законодавства, щоб працівники закладу своєчасно отримали заробітну плату відповідно до відпрацьованого в жовтні 2020 року часу. Під час виконання своїх функціональних обов`язків юрисконсультом ОСОБА_1 було допущено ряд грубих помилок в оформленні документів з кадрових питань, в результаті чого адміністрацією закладу 04 листопада 2020 року виданий був наказ про приведення у відповідність документації за період роботи юрисконсульта ОСОБА_1 .

19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було вручено персональне попередження від 19 жовтня 2020 року про її звільнення за результатами випробування. Однак ОСОБА_1 від ознайомлення та отримання попередження відмовилася, про що був складений акт про відмову працівника закладу в отриманні персонального попередження за результатам випробувального терміну, від 20 жовтня 2020 року. При відмові ОСОБА_1 від ознайомлення і підпису попередження були присутніми секретар-діловод закладу ОСОБА_5 , юрисконсульт закладу ОСОБА_6 , провідний бухгалтер ОСОБА_4

30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 після завершення її соціальної відпустки повинна була приступити до роботи, але не вийшла на роботу без повідомлення причин, у зв`язку з чим 30 жовтня 2020 року працівниками закладу був складений акт про відсутність на робочому місці юрисконсульта ОСОБА_1 , від підпису якого 02 листопада 2020 року ОСОБА_1 також відмовилася. Чітких та аргументованих пояснень відсутності на роботі 30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 так і не надала, 02 листопада 2020 року у закладі був виданий наказ про оголошення догани юрисконсульту ОСОБА_1 за прогул 30 жовтня 2020 року, і 02 листопада 2020 року був виданий наказ про її звільнення з посади юрисконсульта як таку, що не витримала випробування.

Відповідач з посиланням на Постанову Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі №522/3864/18 наполягає на тому, що розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято».

Саме тому відповідач наполягає на законності звільнення позивачки у справі саме з тим формулюванням і з тих підстав, які зазначені як в наказі про звільнення ОСОБА_1 , так і в в записі про звільнення в її трудовій книжці. Під час звільнення ОСОБА_1 було дотримано необхідні вимоги, передбачені Кодексом законів про працю України, що є підставою для відмови в задоволенні позову (а.с.110-118).

Позивачка своїм правом щодо надання відповіді на відзив не скористалася.

У судовому засіданні позивачка підтримала свої уточнені позовні вимоги з підстав, зазначених у первинному позові і в уточненій позовній заяві, та просила позов задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що про прийомі на роботу вона не була обізнана, що приймається на роботу з випробуванням. Вона тільки при готуванні позову до суду зрозуміла, що догана за прогул 30 жовтня 2020 року винесена їй на законних підставах, тому що вона, дійсно, прорахувалася у даті виході на роботу з соціальної відпустки. Вона переконана, що її звільнили не з-за невідповідності займаній посаді, а з-за того, що вона не влаштовувала керівництво закладу і своїх колег, бо вона намагалася захищати права дітей, які перебували у центрі, від свавілля з боку педагогічних і інших працівників. Вона надавала дітям правову допомогу, а це не влаштовувало ні керівництво закладу, ні її колег. На питання суду позивачка пояснила, що вона зверталася з приводу порушень прав дітей до Пологівської районної державної адміністрації і до Запорізької обласної адміністрації, її звернення були розглянуті, їй надані відповіді, що в результаті проведених перевірок її звернення не знайшли свого підтвердження. Вона наполягає на тому, що і табель обліку робочого часу працівниками комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» за жовтень 2020 року, і всі проекти наказів, які вона готувала, нею підготовлені були без серйозних помилок. Можливо, табель за жовтень 2020 року підробили, коли вона перебувала в соціальній відпустці. Вона до правоохоронних органів з приводу вчинення дій, які містять в собі ознаки кримінальних правопорушень, керівництвом і працівниками комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради не зверталася. Після дослідження судом усних і письмових доказів у справі позивачка просила вирішити справу на розсуд суду, оскільки яке б рішення суд не ухалив, вона не зможе працювати в трудовому колективі, де були створені умови для того, щоб вона там не працювала.

Керівник комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради Сімоненко Л.В., повноваження якої підтверджені копіями наказів на а.с.193, 194, у судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що ОСОБА_1 звільнена 02 листопада 2020 року з посади юрисконсульта комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради у зв`язку із встановленням її невідповідності займаній посаді, на яку її прийнято протягом строку випробування, згідно ст.28 КЗпП України. Під час звільнення ОСОБА_1 було дотримано вимоги, передбачені Кодексом законів про працю України. Під час роботи позивачки ротягом 23 робочих днів з 17 вересня 2020 року по 02 листопада 2020 року, не враховуючи соціальну відпустку з 20 жовтня 2020 року по 29 жовтня 2020 року та день прогулу 30 жовтня 2020 року, юрисконульт ОСОБА_1 виявила неякісне виконання покладених на неї функціональних обов`язків. Рекомендації та зауваження сприймалися нею категорично. Оперативність в роботі та виконання дисципліни були відсутні. Кожного дня виникали конфлікти з працівниками закладу. Атмосфера в колективі була напружена. Неякісне виконання функціональних обов`язків, покладених на позивачку, блокувало роботу інших структурних підрозділів: бухгалтерії, юрисконсульта по роботі з дітьми, секретаря, діловода , про що свідчать доповідні записки, які надані суду.

Неодноразово позивачка попереджувалася керівником закладу про те, що потрібно більш уважніше ставитися до своїх обов`язків при виданні наказів, ОСОБА_1 пропонувалося звертатися до старших колег з приводу надання допомоги, але позивачка запевняла, що вона обізнана в усіх необхідних питаннях, і продовжувала робити помилки, які потім призвели до того, що після її звільнення керівник закладу вимушений був 04 листопада 2020 року видати наказ про приведення всіх наказів, які готувала ОСОБА_1 , у відповідність до вимог законодавства. Отже, саме невідповідність займаній посаді призвела до звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона працює юрисконсультом комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради. Вона працювала разом з ОСОБА_1 , їх робочі столи знаходилися в одному робочому кабінеті. Свідок вела роботу з вихованцями, ОСОБА_1 відповідала за кадрову роботу. ОСОБА_1 , коли почала працювати, специфіки роботи не знала, тому свідок, яка пропрацювала набагато більше, хотіла допомогти їй, але всю її допомогу ОСОБА_1 не приймала, бо чомусь вважала, що свідок хоче їй зашкодити, щоб ОСОБА_1 все робила неправильно. Тому всі поради, роз`яснення свідка позивачка не приймала і робила все по-своєму, і робила все так, що в результаті виявилось, що вона нічого не зробила вірно. У розпорядженні ОСОБА_1 на робочому місці були кодекси, інтернет-мережа, ноутбук, вона могла найти будь-яку інформацію щодо законів і підзаконних актів. Свідку довелося після звільнення ОСОБА_1 переробити всі абсолютно документи, з якими працювала ОСОБА_1 , починаючи з першого дня і закінчуючи останнім днем її роботи. Свідок говорила ОСОБА_1 , що якщо вона не запам`ятовує, що говорить директор, треба записувати, бо і її, свідка, свого часу теж так вчили. Коли приходила директор закладу і говорила, що ОСОБА_1 повинна зробити, а потім виходила з кабінету, по очах ОСОБА_1 свідок бачила, що та не розуміє, що їй треба зробити. Коли свідок після звільнення ОСОБА_1 прийняла трудові книжки працівників закладу, їй довелося до трудових книжок вносити всі накази, які були видані на той час і потребували занесенню до трудових книжок. У присутності свідка ОСОБА_1 відмовилася підписати попередження про майбутнє звільнення. Свідок була присутньою в кабінеті директора закладу, коли ОСОБА_1 директор сказала, що та не справляється з роботою, і що вона мала пропуск в роботі, вона навіть собі неправильно порахувала соціальну відпустку. ОСОБА_1 не погоджувалася із зауваженнями, намагалась довести, що вона скрізь була права.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона працює логопедом комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради. Свідок з юрисконсультом закладу ОСОБА_1 познайомилася, коли прийшла до закладу, щоб працевлаштуватися, а ОСОБА_1 як юрист, який відповідав за роботу з кадровх питань, займалася підготовкою документів для працевлаштування свідка. Свідку довелося декілька разів писати заяву про прийняття на роботу, бо чомусь ОСОБА_1 спочатку не врахувала, що їй, свідку, виплата по безробіттю здійснювалася, і тому вона не могла приступити до роботи ні з 12, ні з 13 жовтня 2020 року. За наказом врешті решт вона була прийнята на рооту до закладу 15 жовтня 2020 року, а за 12 і за 13 жовтня 2020 року, хоча вона і виходила на роботу, їй не було оплачено.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона працює провідним бухгалтером комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради. До посадових обов`язків свідка входить нарахування заробітної плати працівникам закладу, в тому числі під час перебування працівників у відпустках, на лікарняних. До посадових обов`язків юрисконсульта ОСОБА_1 входило складання табелю обліку робочого часу всіх працівників закладу. Тому свідок і позивачка були тісно зв`язані щодо робочих питань від правильності складання табелю залежало правильне нарахування зарплати і інших виплат працівникам закладу. У жовтні 2020 року ОСОБА_1 склала табель обліку робочого часу за жовтень 2020 року і принесла його свідку. Свідок перевірила і зробила зауваження, що саме потрібно переробити, бо табель мав приблизно 70 відсотків помилок: в одних випадках не було зазначено, що 14 жовтня 2020 року є вихідним, бо було свято захисника Вітчизни, в інших випадках не було зазначено, що робочий день перед святковим триває на годину менше, у деяких працівників були відпустки, але їх тривалість невірно була зазначена у табелі, були помилки у написанні прізвищ працівників. ОСОБА_1 повернулася на своє робоче місце, потім через певний час знову принесла табель свідку. Вона віднесла цей табель на затвердження директору закладу, а директор повернула табель, зазначивши, що практично 75 відсотків зауважень, які свідок зробила ОСОБА_1 , та не усунула. Свідок вимушена була сама переробити табель, щоб працівники своєчасно і в повному обсязі отримали зарплату. Свідок підписала акт про те, що ОСОБА_1 19 жовтня 2020 року відмовилася одержати і підписати попередження про її звільнення, бо ОСОБА_1 дійсно відмовилася це зробити.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона працює секретарем-діловодом в комунальному закладі «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради. В посадові обов`язки юрисконсульта закладу з кадрової роботи ОСОБА_1 входила організація кадрової роботи (прийом, звільнення, відпустки). ОСОБА_1 виконувала свої обов`язки незадовільно, багато було допущено помилок при формуванні документів. Накази, які видаються, надходять до свідка. Тому їй відомо, що ОСОБА_1 були допущені грубі помилки у формуванні наказу №01-04/178 про надання частини щорічної відпустки ОСОБА_6 , у цьому наказі була зазначена підстава заява від 28 вересня 2018 року, тобто невірно зазначений був рік; при оформленні наказу №01-04/174 про прийняття ОСОБА_8 на роботу вона не була ознайомлена з наказом; в наказі 186 про надання частини основної щорічної відпутски ОСОБА_9 було невірно розраховано тривалість самої відпустки, яка надана була на 10 календарних днів, а пораховано було 11 календарних днів, в цьому ж наказі була порушена структура у формуванні самого документа; у наказі №01-04/191 про надання основної щорічної відпустки ОСОБА_10 в ознайомлення була включена працівник закладу, про яку в самому наказі не йде мова, і цей працівник був під розпис ознайомлений. Свідок все розповідала ОСОБА_1 під час її триденного стажування в закладі, як саме виготовляються накази, які до них вимоги згідно інструкції з діловодства, ОСОБА_1 слухала. Свідок вважала, що ніяких складнощів не буде у ОСОБА_1 під час роботи, а виявилося, що у неї було дуже багато помилок.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, а також за клопотанням позивачки докази, які містяться на флеш-носії, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 і 6 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 17 вересня 2020 року ОСОБА_1 на підставі поданої 16 вересня 2020 року заяви була прийнята на посаду юрисконсульта комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради згідно штатному розпису по 7 тарифному розряду з посадовим окладом у розмірі 3427 грн. на місяць з 17 вересня 2020 року з випробувальним терміном три місяці, що підтверджується копєю строкового трудового договору від 16 вересня 2020 року (а.с.132), копією наказу №01-04/167 від 16 вересня 2020 року (а.с.121).

Заперечення позивачки проти звільнення з тих підстав, що вона не була обізнана про те, що прийнята на роботу з випробуванням, спростовуються власноруч написаною нею заявою, в якій зазначено, що вона просить її прийняти на роботу з випробувальним терміном три місяці (а.с.120), і наказом про прийняття ОСОБА_1 на роботу, з яким вона особисто була ознайомлена.

У відповідності до копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що вона згідно наказу №01-04/167 від 16 вересня 2020 прийнята на посаду юрисконсульта комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради з 17 вересня 2020 року; згідно наказу №01-04/207 від 02 листопада 2020 року звільнена згідно ст.28 КЗпП України як така, що не пройшла випробувальний термін, 02 листопада 2020 року (а.с.62,зворот).

Згідно ст.26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

Згідно з ч.1 ст.27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців.

Як встановлено судом, зазначені вимоги КЗпП України відповідачем у справі були виконані при прийомі на роботу ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст.28 КЗпП України у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні.

Як вбачається з копій службових записок логопеда ОСОБА_3 від 16 жовтня 2020 року; провідного бухгалтера ОСОБА_4 від 21 жовтня 2020 року; секретаря-діловода Луценко В.О. від 20 жовтня 2020 року; юрисконсульта ОСОБА_6 від 04 листопада 2020 року (а.с.133-136; 141), ОСОБА_1 припустилася численних помилок при складанні табелю обліку робочого часу працівників закладу за жовтень 2020 року (з 46 працівників лише 13-ти вірно відображено відпрацьований час, незважаючи на рекомендації, які були надані ОСОБА_1 при перевірці чорнового варіанту табеля провідним бухгалтером ОСОБА_4 ); через несвоєчасну та некомпетентну роботу ОСОБА_1 в діловодстві закладу відбуваються порушення, які полягають у несвоєчасній реєстрації документів, документоутворення не відповідяє порядку, що гальмує робочий час; були виявлені порушення вимог трудового законодавства при прийомі на роботу логопеда ОСОБА_3 і сестри медичної з масажу ОСОБА_11 .

Про викладені в доповідних записках порушення, а також про порушення, допущені юрисконсультом ОСОБА_1 під час складання наказів про надання частини основної щорічної відпустки ОСОБА_12 , про надання другої частини основної щорічної відпустки ОСОБА_9 , про надання додаткової щорічної відпустки ОСОБА_9 , про надання додаткової щорічної відпустки ОСОБА_10 , про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_13 ведеться в наказі про звільнення з роботи ОСОБА_1 від 02 листопада 2020 року №01-04/207, згідно якого директор комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради, звільнила ОСОБА_1 з посади юрисконсульта 02 листопада 2020 року як таку, що не витримала випробування, згідно ст.28 КЗпП України (а.с.178-179).

Наказом №01-04/206 від 02 листопада 2020 року ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме за відсутність на роботі 30 жовтня 2020 року (а.с.177).

Судом з копії персонального попередження від 19 жовтня 2020 року і копії акту про відмову працівника закладу в отриманні персонального повідомлення про результати випробувального терміну від 20 жовтня 2020 року (а.с.174, 175) встановлено, що 19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було повідомлено щодо припинення її трудового договору. У присутності свідків ОСОБА_1 ознайомилась з даним повідомленням, від підпису відмовилась, про що було складено акт про відмову у підписанні зазначеного повідомлення.

Таким чином, судом встановлено що під час випробувального терміну відповідачем у справі були виявлені і документально зафіксовані численні порушення своїх посадових обов`язків юрисконсультом ОСОБА_1 , на що неодноразово зверталася її увага як з боку керівництва, так і з боку колег, що було встановлено в результаті свідчень свідків у даній справі; при звільненні позивача на підставі ч.2 ст.28 КЗпПУ були дотримані вимоги щодо порядку звільнення, а саме попередження про звільнення за три дня в період випробувального терміну. Позивач підтвердила, що їй вручався акт про звільнення, проте вона відмовилась від підпису. Порушення порядку оголошення догани за відсутність на робочому місці судом не встановлено. Крім того, суд відзначає, що саме оголошення догани, звільнення працівника з порушенням вимог ч.3 ст.184 КЗпП України в судовому порядку не оскаржується.

Закон наділяє роботодавця в період випробувального строку правом давати оцінку виконуваній роботі, оцінювати відповідність працівника посаді. А якщо буде встановлено невідповідність, роботодавець має право ініціювати розірвання трудового договору з таким працівником.

В постанові від 05 грудня 2019 року по справі №522/3864/18 Верховний Суд дійшов наступного висновку: «Розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято. Термін «невідповідність» означає, що підставою для звільнення не може бути порушення трудової дисципліни. За такі порушення працівник може бути звільнений на підставі відповідних статей КЗпП України, а не за результатами випробування. Отже, підставою для звільнення за результатами випробування може бути тільки невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий.

При цьому вирішення питання відповідності працівника займаній посаді є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.

Пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено звільнення працівника через встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Звільнення на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП України з урахуванням частини другої статті 28 КЗпП України має відбуватися за наступних умов; 1) встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі; 2) письмове попередження працівника про звільнення за три дні; 3) звільнення проводиться протягом строку випробування.

Таким, чином, оскільки відповідно до вимог статті 28 КЗпП відповідачем було встановлено невідповідність працівника займаній посаді та виконуваній роботі, позивача належним чином у встановлені строки письмово повідомлено про звільнення на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП, звільнення відбулося в межах строку випробування».

Виходячи з вимог законодавства про працю України, а також з висновку Верховного Суду, наведеного вище, суд дійшов висновку, що відповідач на законних підставах звільнив позивачку з посади юрисконсульта, зазначивши у наказі про звільнення як підставу для звільнення ст.28 ч.2 КЗпП України.

Проаналізуваши добуті докази в сукупності, зокрема, пояснення свідків, посадову інструкцію юрисконсульта закладу, з якою ОСОБА_1 була ознайомлена (а.с.130-131), та інші матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позивачкою не доведено факту її відповідності займаній посаді, а відповідачем, навпаки, доведено, що позивачкою не в повній мірі виконувалися посадові обов`язки, що може свідчити про невідповідність займаній посаді.

Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов не підлягає задоволенню, а позивачку звільнено від сплати судового збору, суд вважає, що судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.21,24, 26- 28, 40, 184 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 29 червня 2021 року.

Суддя: (підпис) Кацаренко І. О.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної.

Повний текст ухвали складено 03 березня 2023 року.

Суддя: Н.І. Рибалко