Ухвала

08 травня 2023 року

м. Київ

справа № 475/890/20

провадження № 61-6492ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представницею - адвокаткою Мотельчук Юлією Ігорівною, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 березня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що 16 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 7ММ/2008, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 47 000,00 дол. США на термін до 10 вересня 2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Відповідно до договору, погашення заборгованості повинно було здійснюватися щомісяця, тобто в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, який складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати з згідно з умовами кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом. За цим договором позивач зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач у порушення умов кредитного договору та статей 509,526,1054 ЦК України зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим, 12 жовтня 2010 року банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави. 09 березня 2011 року Доманівським районним судом Миколаївської області ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Однак, ухвалення рішення суду не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованості становить 38 518,82 дол. США.

Оскільки, з відповідача у рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення за кредитним договором за період із дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка вказана у рішенні Доманівського районного суду Миколаївської області від 09 березня 2011 року, тобто за період з 16 вересня 2008 року до 21 січня 2010 року, то за період після подання позову від 12 лютого 2010 року, з 13 лютого 2010 року до 16 липня 2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 13 162,07 дол. США, яка складається з 13 162,07 дол. США - 3 % річних від простроченої суми.

Враховуючи викладене та з урахуванням уточнень, просило суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 16 вересня 2008 року № 7ММ/2008 у розмірі 13 162,07 дол. США, що за курсом 27,29 становить 359 192,89 грн.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано відсутністю підстав для стягнення з відповідача 3 % річних за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, оскільки невиконане грошове зобов`язання, на яке позивач просить нарахувати 3 % річних, є не зобов`язанням за кредитним договором від 16 вересня 2008 року, вираженим в іноземній валюті, а трансформованим з нього зобов`язанням, встановленим рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 09 березня 2011 року, яке не виконується.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 березня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення. яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3 % річних у сумі 4 293,01 дол. США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до статті 625 ЦК України вимоги позивача про сплату 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання є законними та обґрунтованими в межах позовної давності та в межах заявлених вимог. У зв`язку з пропуском позивачем позовної давності відсутні підстави для стягнення 3 % річних за прострочення виконання ним грошового зобов`язання за кредитним договором з 09 березня 2011 року до 27 жовтня 2017 року.

28 квітня 2023 року ОСОБА_1 через свою представницю - адвокатку Мотельчук Ю. І. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 березня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2022 року.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Позивач визначає ціну позову на момент звернення до суду із таким позовом, яка є незмінною, крім випадків збільшення позовних вимог та зміни предмета позову, для розрахунку судових витрат, зокрема під час звернення до судів апеляційної та касаційної інстанцій.

Ціна позову, яка визначається в іноземній валюті, розраховується у національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

Позивач, звертаючись до суду з позовом вказав що ціна позову у цій справі становить 13 162,07 дол. США, що за курсом 27,29 становить 359 192,89 грн.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 359 192,89 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (671 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України постанова Миколаївського апеляційного суду від 28 березня 2023 року не підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що особа, яка подає касаційну скаргу, позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи, оскільки заявником не зазначено у якій саме конкретній справі (номер справи) він позбавлений можливості спростувати такі обставини та які саме обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, він позбавлений можливості спростувати.

Формальне посилання у касаційній скарзі на зазначений пункт, без наведення відповідного обґрунтування, не може бути підставою для висновків суду касаційної інстанції щодо наявності обставин, за яких рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представницею - адвокаткою Мотельчук Юлією Ігорівною, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 березня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний