Справа № 278/4458/22
16 березня 2023 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач через свого представника звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що є власником будинку АДРЕСА_1 , де зареєстровані відповідачі, але не проживають у ньому. Факт реєстрації місця проживання відповідачів у згаданому житловому приміщенні порушує його права та майнові інтереси, оскільки позивач вимушений сплачувати додаткові комунальні платежі за відповідачів.
Зазначів, що з 07.04.2005 року перебували у шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням суду від 25.03.2020 року. Відповідачі ж фактично не проживають у зазначеному будинку з 2012 року.
У зв`язку з наведеним, позивач просить суд позбавити відповідачів права користування належним йому будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Представник позивача адвокат Дмітрієва Ж. засобами телефонного зв`язку повідомила про можливість розгляду справи без неї та її довірителя ОСОБА_1 .
Відповідачі в судові засідання не з`явились; про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Відповідачем ОСОБА_2 отримано копію позовної заяви, ухвалу суду та повістку (а.с. 35); від відповідача ОСОБА_3 рекомендовані поштові відправлення повернулись не врученими (а.с. 31-34, 38-39) з поміткою відділення зв`язку "Адресат відсутній".
Розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про право власності від 09.11.2004 року (а.с. 10) ОСОБА_1 є власником будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності позивача на зазначений вище будинок підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.02.2023 року (а.с. 28).
Згідно копії свідоцтва про шлюб (а.с. 12) між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який розірвано за рішенням суду (а.с. 13).
Зі змісту довідки № 739 від 01.06.2021 року (а.с. 14) вбачається, що зареєстрований позивач за адресою: АДРЕСА_1 разом з ним за цією адресою зареєстровані і відповідачі.
Вказаний факт також підтверджується відповідями наданими ВОМІРМП УДМС України в Житомирській області на запити суду щодо відповідачів (а.с. 23, 24) та відміткою в паспорті позивача щодо місця реєстрації (а.с. 8).
Згідно актів обстеження помешкання від 22.01.2020 року та акту від 30.05.2021 року (а.с. 15, 16) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно з 2012 року не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживають за іншою адресою.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачене право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що реєстрація відповідачів, яка не пов`язана спільним побутом з позивачем, у належному останньому житловому приміщенні, має істотне значення, оскільки створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання майном, у зв`язку з чим, дослідивши питання дотримання балансу між захистом права власності позивача та захистом права відповідача на користування квартирою, а також враховуючи те, що відповідачі не є власниками спірного будинку, суд вважає за потрібне визнати останніх такими, що втратили право користування належним позивачу будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Питання про розподіл судових витрат суд не вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачем таке вимога не заявлялась.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89,141, 280 ЦПК, ст. 391, ч. 2 ст. 406 ЦК України, суд
Задовольнити позовні вимоги.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_2 .
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя О. М. Дубовік