Справа № 588/1268/22
№ провадження 2/588/45/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2023 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Безкоровайної А.С., представника позивачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у м. Тростянці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Тростянецької міської ради, ОСОБА_4 про визнання прав та обов`язків забудовника в порядку спадкування за заповітом,

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача

Представник позивачки адвокат Жабко Ю.П. у листопаді 2022 року звернувся до суду з указаним позовом в інтересах ОСОБА_5 , який мотивує тим, що в 1973 році виконкомом Тростянецької міської ради Сумської області діду позивача ОСОБА_6 було надано дозвіл на перебудову старого будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 ще за життя почав перебудову будинку, однак будівництво нового житлового будинку було закінчено в 1978 році вже після смерті ОСОБА_6 спільними силами батька позивача ОСОБА_7 та баби ОСОБА_8 , які з 1978 року постійно проживали у цьому будинку, за свої кошти його утримували.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцями його майна стали дружина ОСОБА_8 та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які отримали 22.06.1978 свідоцтво про право на спадщину, яке видано державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори указаним спадкоємцями в рівних долях старий жилий дерев`яний будинок жилою площею 19 кв.м. з надвірними будівлями: сарай, огорожа, розташований в АДРЕСА_1 .

Баба позивачки ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вона на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповідала належну їй половину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1 своєму сину ОСОБА_7 .

Спадщину ОСОБА_7 прийняв, оскільки на момент смерті спадкодавця (матері ОСОБА_8 ) він постійно проживав з нею однією сім`єю, вів спільне господарство, був зареєстрований за однією адресою.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . За життя ОСОБА_7 склав заповіт, яким усе своє майно, а також на все те, на що він за законом буде мати право, заповів в рівних частинах кожному ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

У зв`язку з життєвими обставинами (тривалими хворобами, похилим віком) ОСОБА_7 не встиг належним чином оформити право власності на перебудований житловий будинок.

Позивачці приватним нотаріусом Тростянецької районної державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документа та реєстрації права власності на нерухоме майно.

Посилаючись на указані обставини, представник позивачки ОСОБА_1 , змінивши предмет позову, просить суд визнати за ОСОБА_5 права та обов`язки забудовника на садибу, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_7 .

Стислий виклад позиції відповідача

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, від Тростянецької міської ради надійшла заяву, в якій її представник просить суд справу розглядати без участі представника відповідача та про те, що міська рада не має намір подавати відзив на позовну заяву, у вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с. 43).

Відповідач ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, викликався за останнім відомим місцем реєстрації, відзив на позов не подав.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою суду від 30.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 27.12.2022 року відкладено підготовче судове засідання через неявку відповідача та витребувано додаткові докази.

Представником позивача 26.01.2023 року подано заяву про зміну предмету позову.

Протокольною ухвалою суду від 06.02.2023 року підготовче судове засідання відкладено для витребування додаткових доказів та надання часу відповідачам подати відзив.

Ухвалою суду 22.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_10 та відповідач ОСОБА_9 є дітьми ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Тростянець Сумської області (а.с.7, 8, 9, 10, 13, 14).

На випадок своєї смерті ОСОБА_7 склав заповіт посвідчений державним нотаріусом Тростянецької районної державної нотаріальної контори Гребіник О.Д., яким усе своє майно в рівних частинах кожному ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (а.с.18).

Після смерті батька позивачки ОСОБА_7 спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

На момент смерті ОСОБА_7 був зареєстрований разом з позивачкою, відповідачем ОСОБА_9 та дружиною ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).

Дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.68).

Батько позивачки був власником частини житлового дерев`яного будинку жилою площею 19 кв.м., яку він набув у власність у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке видано державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори 22.06.1978 року. Інша частина указаного житлового будинку належала матері ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12, 15-17). Після смерті ОСОБА_6 спадкова справа не заведена (а.с.63, 64, 78-80).

Згідно з довідкою Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» права власності на майно за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване Охтирським БТІ у книзі №20 за реєстровим №2972 за ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . На перебудований у 1978 році згідно рішення Виконкому від 13.06.1973 року житловий будинок свідоцтво про право власності не видавалося (а.с.23).

Постановою приватного нотаріуса Тростянецького районного нотаріального округу від 15.11.2022 року позивачці ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у спадкоємця відсутні оригінали документів, що посвідчують право власності на житловий будинок, а також через те, що позивачка бажає отримати свідоцтво про право нас спадщину не частку, а на все спадкове майно (а.с.30).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Як установлено судом часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 є ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ураховуючи викладене, спірні правовідносини щодо спадкування прав та обов`язків ОСОБА_8 регулюються нормами ЦК УРСР, а ОСОБА_7 ЦК України.

Статтями 548, 549 ЦК Української РСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння з моменту відкриття спадщини; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені у цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщину після смерті ОСОБА_8 є ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняв її син ОСОБА_7 , який фактично вступив в управління та володіння з моменту відкриття спадщини нерухомим майно за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав до дня смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із частиною 1 статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 3 статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) зроблено висновок про те, що державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті матері за адресою реєстрації.

Позивачка на момент смерті батька ОСОБА_7 , проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , де живе і до цього часу.

Натомість відповідач ОСОБА_9 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріуса не звертався у строк, установлений статтею 1270 ЦК України. З липня 2012 року ОСОБА_9 , будучи громадянином Російської Федерації, зареєстрований у с.Беловодське Белгородської області (а.с.10).

Відповідач ОСОБА_7 у травні 2019 року звертався до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька, в якому зазначав, що з 2010 року проживає за межами України. З матеріалів архівної справи № 588/816/19 установлено, що за заявою ОСОБА_9 ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 12.07.2019 його позов залишено без розгляду.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження.

Оскільки ОСОБА_9 у спірній квартирі був зареєстрований, однак не проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 2010 року, у тому числі й на час відкриття спадщини після смерті свого батька, що підтверджено належними доказами, а сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_9 , як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилась після смерті батька ОСОБА_7 , а відповідно не набув права на спадкове майно.

Указаний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 19.05.2021 у справі №937/10434/19-ц.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Враховуючи волю заповідача таке тлумачення статті 1275 ЦК України дозволяє усунути конкуренцію між спадкуванням за заповітом та законом, оскільки ніхто не може бути одночасно спадкоємцем за законом та заповітом відносно спадкової маси охопленої заповітом. Якщо призначені кілька спадкоємців за заповітом і той або інший з них відмовляється від прийняття своєї частини або, взагалі, вибуває з числа інших, то частини у спадщині інших у відповідній мірі збільшуються.

Проаналізувавши викладене та встановивши, що спадкоємець за заповітом -відповідач у справі ОСОБА_9 , спадщину після ОСОБА_7 у порядку й у строки, визначені законом, не прийняв, суд дійшов висновку, що його частина у спадщині за заповітом переходить до іншого спадкоємця - позивача у справі ОСОБА_5 відповідно до частини першої статті 1275 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Встановивши, що позивачка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та як спадкоємець за заповітом у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подала, вона є такою, що прийняла спадщину після смерті батька та єдиною спадкоємицею його прав та обов`язків.

Указана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, який викладено у постанові від 22.09.2022 року у справі № 227/3750/19.

Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 4 травня 2022 року у справі № 372/4235/19 (провадження № 61-655св21), від 01 квітня 2020 року у справі № 707/1803/16-ц (провадження № 61-1132св17), постановах від 12 серпня 2019 року у справі № 607/9408/16-ц (провадження № 61-27922св18) та від 28 травня 2020 року у справі № 2-2317/11 (провадження № 61-13194св18).

З матеріалів інвентарної справи установлено, що ОСОБА_6 за життя почав перебудову будинку, однак будівництво нового житлового будинку було закінчено в 1978 році вже після смерті ОСОБА_6 .

Згідно з інформаційною довідкою Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» по даним інвентаризації станом на 21.01.2022 року на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 розташовані наступні об`єкти і споруди: з А-1 житловий будинок садибного типу, загальною площею 75,8 кв.м., жилою площею 55,5 кв.м.; а прибудова; Б-сарай-літня-літня кухня; б сарай-прибудова; пг- погріб; В літня кухня; Г- убиральня; К-колонка; №1 ворота; №2 огорожа; №3 огорожа, загальною площею 75,8 кв.м. (а.с.23).

За даними технічного паспорту у 2007 році була побудована літня кухня «В» без дозвільних документів.

Доказів прийняття в експлуатацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 побудованого на підставі рішення виконкому та проекту на перебудову від 13.05.1973 року замість успадкованого батьком позивачки дерев`яного будинку до суду не надано.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно з пунктом 3.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе.

Потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини.

Крім того, як роз`яснено в п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Отже, оскільки батько позивачки за життя набув майнові права та обов`язки забудовника житлового будинку, але не вчинив дій із уведення його в експлуатацію з отримання правовстановлюючого документу, а тому позивачка як спадкоємець за заповітом, яка прийняла спадщину, набула право на спадкування майнових прав забудовника земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки постановою приватного нотаріуса Тростянецької районного нотаріального округу від 15.11.2022 року відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок на ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , а тому захищаючи охоронювані законом права ОСОБА_5 , її позов підлягає задоволенню.

Проте судом установлено, що літня кухня «В» була побудована без дозвільних документів.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини 1 статті 376 ЦК України. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2 статті 376 ЦК України).

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а у особи, яка здійснила будівництво без дозвільних документів не набуває майнових прав та обов`язків забудовника на цей об`єкт. Отже, відсутні підстави для визнання за ОСОБА_5 у порядку спадкування прав та обов`язків забудовника стосовно самочинно побудованої літньої кухні «В».

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про визнання прав та обов`язків забудовника в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_12 майнові права та обов`язки забудовника житлового будинку А-1 з прибудовою «а», з господарськими будівлями і спорудами (сарай-літня кухня «Б», сарай-прибудова «б», убиральня «Г», колонка «К», ворота № 1, огорожа № 2,3), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Тростянець Сумської області.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 10.05.2023 року.

Сторони

Позивачка

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Відповідачі

Тростянецька міська рада, , адреса: вул.Миру, 6 у м.Тростянець Сумської області

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Суддя М.В. Щербаченко