ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 березня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7430/22

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/548/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради,

треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Управління державно-будівельного контролю Чернігівської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації», Перша Чернігівська державна нотаріальна контора, Чернігівська міська рада,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про скасування реєстрації права власності та зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів,

час проголошення ухвали суду 12 год 11 хв.

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3 , Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, у якому просили скасувати реєстрацію права власності на складову частину об`єкту нерухомого майна двоповерхову будівлю (літню кухню) від 16 вересня 2017 року та зобов`язати ОСОБА_3 за власні кошти знести самовільно збудовану двоповерхову будівлю (літню кухню), розташовану по АДРЕСА_1 .

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначали, що являються власниками житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Поруч з ними в одноповерховому будинку проживає відповідачка, якій двокімнатна квартира належить на праві приватної власності. На протязі останніх років ОСОБА_3 грубо порушує вимоги добросусідства, самовільно, без згоди позивачів знесла дерев`яний паркан, який відділяв межи земельних ділянок, самовільно перенесла межу, заливши бетонну заливку, та здійснила самовільну забудову двоповерхової будівлі літньої кухні на межі земельних ділянок. Вважають, що відповідачка, не маючи дозволу на будівництво, грубо порушила їх права, як власників житлового будинку.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про скасування реєстрації права власності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду. Стягнуто з кожного позивача на користь ОСОБА_3 по 4 525 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , вважаючи судове рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу незаконним та посилаючись на порушення норм матеріального права і невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати ухвалу суду в оскаржуваній частині та відмовити ОСОБА_3 у задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду першої інстанції про необхідність відшкодування відповідачці понесених витрат на оплату правової допомоги, які документально підтверджені.

Скаржники зазначають, що відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду компенсація відповідачу здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, можлива внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Наголошують на тому, що звернення до суду з позовом є їх суб`єктивним правом, гарантованим Конституцією України, і безумовним доступом до правосуддя, незалежно від обґрунтованості позову. Подання заяви про залишення позову без розгляду прямо передбачено цивільним процесуальним законодавством, отже саме по собі подання такої заяви не може вважатися необґрунтованими діями, оскільки це диспозитивне право не містить обмежень в його реалізації.

Зауважують на тому, що для стягнення компенсації здійснених витрат на правову допомогу відповідачці необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивачів були здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виразилися. Посилаються на неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, наведених у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц та від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18.

У наданому відзиві представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Жилінський О.В., вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими, просить у задоволенні апеляційної скарги повністю відмовити. Доводи відзиву зводяться до законності висновку суду першої інстанції щодо стягнення з позивачів витрат на правову допомогу.

Представник зазначає, що у справі № 750/3815/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Управління адміністративних послуг ЧМР про скасування реєстрації права власності та зобов`язання вчинити певні дії суд в ухвалі від 21 жовтня 2022 року, яка оскаржується відповідачкою в апеляційному порядку, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, пославшись на відсутність необґрунтованих дій сторони позивача.

Наголошує на тому, що ОСОБА_1 вже вдруге звертається до суду з аналогічними вимогами, подаючи у подальшому заяву про залишення позову без розгляду. ОСОБА_3 змушена кожного разу звертатися за правовою допомогою адвоката, здійснюючи на це відповідні витрати.

Звертає увагу на те, що подання позову з тих самих підстав і з тим самим предметом позову має ознаки зловживання процесуальними правами, а позивач ОСОБА_1 , будучи фахівцем у галузі права (адвокатом), обізнаний у цьому, і тому пред`явлення аналогічного позову підкреслює обізнаність щодо його дієвості. Крім того, ч. 9 ст. 141 ЦПК України передбачено покладення судових витрат на сторону у випадку зловживання нею процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Просив здійснити відшкодування відповідачці витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 4 500 грн.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а ухвалу суду скасувати, враховуюче наступне.

Дійшовши висновку про стягнення з позивачів на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позов залишено без розгляду на підставі заяви позивачів, а понесені відповідачкою витрати документально підтверджені. Частково задовольняючи клопотання представника відповідачки про відшкодування 14 000 грн на оплату правової допомоги, районний суд врахував участь адвоката у двох судових засіданнях, тривалість яких становила 3 год 20 хв, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та витрачений на них час, та, беручи до уваги принципи розумності та справедливості, стягнув на користь відповідачки по 4 525 грн з кожного з позивачів.

Однак, з наведеним висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що у листопаді 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3 , Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про скасування реєстрації права власності та зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 2-6). Звернення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з даним позовом зумовило порушення, на думку позивачів, ОСОБА_3 вимог добросусідства та архітектурно-будівельних норм при самовільному будівництві двоповерхової будівлі (літньої кухні).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання на 30 листопада 2022 року (а.с. 81-82).

У підготовче судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_2 надав заяву про проведення судового засідання без його участі (а.с. 92). У зв`язку з неявкою відповідачів та третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, підготовче засідання відкладено на 16 січня 2023 року (а.с. 96).

30 грудня 2022 року представником ОСОБА_3 адвокатом Жилінським О.В. подано відзив на позовну заяву (а.с. 131-130).

У ході судового засідання від 16 січня 2023 року, яке відбулось за участю позивача ОСОБА_1 та представника відповідачки ОСОБА_4 , судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Чернігівську міську раду, у зв`язку з чим у справі оголошено перерву до 02 лютого 2023 року для надання позивачами копії позовної заяви та доданих до неї документів для вручення третій особі (а.с. 148-150).

18 січня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через канцелярію суду подано заяву про залишення позову без розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а.с. 159), а 01 лютого 2023 року позивачами подано заяву про проведення судового засідання без їх участі (а.с. 162).

У судовому засіданні від 02 лютого 2023 року представник відповідачки адвокат Жилінський О.В. заявив клопотання про стягнення з позивачів на користь його довірительниці 14 000 грн у відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

За правилами ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За змістом ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданням цивільного судочинства, в тому числі: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Верховний Суд у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 наголосив, що для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

З протоколу судового засідання від 02 лютого 2023 року (а.с. 166) та його аудіозапису вбачається, що представник відповідачки не заперечував проти залишення позову без розгляду та просив стягнути з позивачів витрати у розмірі 14 000 грн, пов`язаних із наданням правової допомоги. При цьому адвокат не зазначав, які дії позивачів у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку із залишенням позову без розгляду. Представником долучено до матеріалів справи розрахунок оплати витрат на правову допомогу та квитанцію про отримання від ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 14 000 грн.

З системного тлумачення положень ч. 5, 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Для стягнення компенсації здійснених відповідачкою витрат на професійну правову допомогу її представнику згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести які саме необґрунтовані дії позивачів були здійснені ними у ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяли позивачі недобросовісно та пред`явили необґрунтований позов; чи систематично протидіяли правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісні позивачі мали на меті протиправну дію ущемлення прав та інтересів відповідачки; чи були дії позивачів умисні та який ступінь їх вини й чим це підтверджується.

Апеляційний суд констатує, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було нетривалим (з 09 листопада 2022 року по 02 лютого 2023 року), ОСОБА_2 подав суду заяву про розгляд справи без його участі, ОСОБА_1 брав участь у всіх судових засіданнях, що відбулись, клопотань про відкладення судового розгляду не заявляв, позов не забезпечувався, експертизи не призначались, тощо. Сторона відповідача не стверджує про штучність заявленого позову, його завідому безпідставність або відсутність предмету спору.

Вирішуючи клопотання представника відповідачки про компенсацію здійснених його довірителькою витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, не указуючи, які саме дії позивачів були необґрунтованими, зазначив про те, що в матеріалах справи наявна ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 вересня 2022 року, якою залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Центру надання адміністративних послуг м. Чернігова про скасування реєстрації права власності на складову частину об`єкту нерухомого майна та зобов`язання вчинити дії. Отже, колегія суддів виходить з того, що підставою для стягнення з позивачів понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу стало повторне залишення цього позову без розгляду за заявою позивачів.

У постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц Верховний Суд констатував, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви. Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. 55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обгрунтованості позову.

Крім цього, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_2 з даним позовом за захистом порушеного права звертався вперше, оскільки раніше не позивався до ОСОБА_3 , Центру надання адміністративних послуг м. Чернігова про скасування реєстрації права власності на складову частину об`єкту нерухомого майна та зобов`язання вчинити дії. Ініціатором позову, який 19 вересня 2022 року судом залишено без розгляду, був лише ОСОБА_1 .

Зважаючи на наведене у сукупності, відсутні підстави для визнання дій ОСОБА_1 , ОСОБА_2 необґрунтованими, оскільки звернення позивачів до суду за захистом порушеного права та подання заяви про залишення позову без розгляду не свідчать про зловживання ними процесуальними правами і не тягнуть за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачкою витрати на правову допомогу на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника відповідачки адвоката Жилінського О.В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2023 року в частині стягнення витрат на правову допомогу, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, належить скасувати та відмовити у задоволенні заяви.

Керуючись ч. 5 ст. 142, ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко