Справа № 703/413/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Биченка І.Я.,

за участю:

секретаря судового засідання Литвин Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу № 703/413/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Позов обґрунтовано тим, що 10 жовтня 2021 року, близько 20 год. 00 хв., водій автомобіля «Citroen C4» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , рухаючись по автодорозі «Н-1» сполученням Київ-Дніпропетровськ від центру села Балаклея Черкаської області, у напрямку до м. Сміла, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внаслідок ДТП ОСОБА_3 від отриманих травм загинула на місці пригоди.

За даним фактом Головним управлінням Національної поліції України в Черкаській області, 11 жовтня 2021 року, було внесено відомості до ЄРДР під №00000871 за ч.2 ст.286 КК України.

Внаслідок смерті ОСОБА_3 , в результаті вказаної ДТП, її синові ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яка полягає стражданнях, що вплинули на його стан здоров`я, порушення сну та життєвих стосунків.

Враховуючи викладені обставини позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_2 200000 грн. моральної шкоди та 30000 витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2022 року провадження по справі відкрито. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 січня 2023 року залучено до участі у розгляді справи третьою особою без самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування».

У наданому суду відзиві відповідач проти задоволення позову заперечувала. Вказала, що дійсно, 10 жовтня 2021 року, близько 20 год. 00 хв., вона, рухаючись по автодорозі «Н-1» сполученням «Київ-Дніпропетровськ» від центру села Балаклея Черкаської області у напрямку до м. Сміла, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_3 , що перетинала проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля у невідведеному для цього місці. Зазначила, що кримінальне провадження, внесене за фактом вказаного ДТП 11.10.2021 до ЄРДР за № 0000871 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Постанова мотивована тим, в діях водія автомобіля «Citroen C4» д.н.з. НОМЕР_1 відсутні порушення вимог ПДР України, що могли перебувати у причинному зв`язку з механізмом виникнення та розвитку ДТП, а також відсутня технічна можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування, який у свою чергу перетинав проїжджу частину дороги у невідведеному для цього місці. Саме діями ОСОБА_3 спричинено ДТП, яка грубо порушила Правила дорожнього руху України раптово вибігши в темну пору доби на проїздну частину дороги у невідведеному для цього місці, що є проявом грубої необережності та свідчить про умисел потерпілої на завдання собі шкоди. Відтак наявні підстави для відмови у покладенні на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди. Крім того відповідач вказала, що доказів виплати страхового відшкодування за спричинену моральну шкоду, позивач суду не надав. Заперечувала проти стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 30000 грн. оскільки такі є завищеними.

В судовому засіданні 21 березня 2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Вказав, що страховою компанією виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 72000 грн., про що надав відповідні докази.

Представник відповідача в судовому засіданні 21 березня 2023 року проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. Також зазначив, що вина відповідача у вчиненні ДТП не доведена, кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито, ДТП трапилося саме з вини ОСОБА_3 , через її необережність. Також заперечував проти стягнення судових витрат у визначеному стороною позивача розмірі, вважаючи їх завищеними. Зазначив, що через деякий час після ДТП його довіритель відшкодувала частину шкоди позивачу, однак розписки з цього приводу відсутні.

В судове засідання призначене на 24 березня 2023 року учасники справи не з`явилися, надали суду заяви в яких розгляд справи просили проводити без їх участі, підтримали свої позиції викладені в судовому засідання 21 березня 2023 року.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача надані в судовому засіданні 21 березня 2023 року, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з витягу з ЄРДР, 11 жовтня 2021 року зареєстровано кримінальне провадження №0000871 за фактом того, що 10 жовтня 2021 року, близько 20 год. 00 хв., водій автомобіля «Citroen C4» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , рухаючись по автодорозі «Н-1» сполученням Київ-Дніпропетровськ, від центру села Балаклея Черкаської області, у напрямку до м. Сміла, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перетинала проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, у невідведеному для цього місці.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Балаклея Смілянського району Черкаської області.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його матір`ю є ОСОБА_3 .

Як вбачається з полісу №206115439 транспортний засіб «Citroen C4» д.н.з. НОМЕР_1 застраховано в ПрАТ «СК «Альфа страхування».

06 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Альфа страхування» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно листа ПрАТ «СК «Альфа страхування» від 25 січня 2022 року, позивачу виплачено 72000 грн. страхового відшкодування .

Вказану обставину представник позивача підтвердив в судовому засіданні та зазначив, що вказані кошти надійшли на рахунок його довірителя 28 січня 2022 року.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 31 грудня 2021 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000871 від 11.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

У вказаній постанові зазначено, що в діях водія автомобіля «Citroen C4» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 відсутні порушення вимог ПДР України, що могли б перебувати у причинному зв`язку з механізмом виникнення та розвитку ДТП, а також відсутня технічна можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування, який у свою чергу перетинав проїжджу частину дороги у невідведеному для цього місці.

Статтею 1167 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відтак в силу дії п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України обов`язок відповідача (як володільця транспортного засобу) щодо відшкодування моральної шкоди має місце незалежно від наявності його вини у вчиненні ДТП.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Отже, позивач ОСОБА_1 як син потерпілої, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю його матері.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд України у постанові №6-145цс12 від 05.12.2012 року.

Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Тобто правила статей 1187 ЦК України діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкта, завдяки яким діяльність з ними визнається джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Суд вважає безпідставними твердження відповідача та його представника, що відсутність вини у скоєнні ДТП є підставою для відмови в позові про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки вказане спростовується нормами чинного законодавства.

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , як володілець джерела підвищеної небезпеки повинна нести відповідальність за шкоду, в тому числі й моральну, завдану таким джерелом, незалежно від наявності її вини.

У п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст.1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події. (п.1 ч. ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

ОСОБА_2 , як володілець джерела підвищеної небезпеки, на яку законом покладено обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили, не довела належними та допустимими доказами, що потерпіла ОСОБА_3 , передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП зі смертельним наслідком.

Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 182/235/14-к наголосив на тому, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої особи, завданої внаслідок ДТП, необхідно здійснити належну оцінку порушення потерпілим Правил дорожнього руху.

За змістом положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд у постанові від 31 січня 2019 року у справі № 204/6539/16-ц роз`яснив, що зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

У постанові від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 Верховний Суд вказав на те, що питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Із постанови старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Черкаській області від 31 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження, вбачається, що 10 жовтня 2021 року, близько 20 год. 00 хв., водій автомобіля «Citroen C4» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , рухаючись по автодорозі «Н-1» сполученням Київ-Дніпропетровськ від центру села Балаклея Черкаської області, у напрямку до м. Сміла, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перетинала проїздну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля у невідведеному для цього місці. Внаслідок ДТП ОСОБА_3 від отриманих травм загинула на місці пригоди.

Враховуючи результати проведених слідчих дій, судових експертиз, встановлено, що в діях водія автомобіля «Citroen C4» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 відсутні порушення вимог ПДР України, що могли б перебувати у причинному зв`язку з механізмом виникнення та розвитку ДТП, а також відсутня технічна можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування, який у свою чергу перетинав проїжджу частину дороги у невідведеному для цього місці.

Однак, під час проведення досудового розслідування не було встановлено, що зі сторони ОСОБА_3 був умисел на спричинення собі шкоди.

Також, як вбачається з висновку експерта №05-6-02/346 від 27.11.2021 при судово-медичній (токсикологічній) експертизі крові від трупа спирта не виявлено. Смерть ОСОБА_3 настала від поєднаної травми голови, шиї, тулуба та кінцівок, що супроводжувалося переломами кісток їх скелету із ушкодженнями внутрішніх органів і масивною кровотечею та отяготилося гострою крововтратою із мало кровністю внутрішніх органів.

Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 вказаної постанови Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди, враховуючи наведені приписи закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди на користь позивача, який є сином потерпілої.

Щодо обставин заподіяння шкоди синові слід вважати очевидним, що передчасна втрата матері для будь-якої людини, тим більше при наявності життєвих зв`язків між ними, однозначно спричиняє моральні страждання.

Приймаючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 завданої ОСОБА_1 моральної шкоди суд враховує тяжкість та глибину його душевних страждань, які носять триваючий характер, невідворотність наслідків, що наступили, втрату позивачем матері, що призвело до істотних негативних змін в особистому житті, з урахуванням того, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, виходячи з міркувань розумності, співрозмірності та справедливості, з урахуванням того, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить компенсаційних характер завданим стражданням, приходить до висновку, про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він пережив та переживає на даний час.

Враховуючи наведене вище, виходячи з підстав пред`явлення позову, а також обов`язку відповідача відшкодувати моральну шкоду незалежно від наявності вини, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, що підлягає стягненню з відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки, на користь позивача в розмірі 100000 грн.

Крім того, ст. 15 ЦПК України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст. 60 ЦПК України).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» закріплено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги: договір про надання правової допомоги, довіреність, ордер, доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як встановлено судом, 29 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднаним «Всеукраїнським центром адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» укладено договір про надання правничої допомоги.

Довіреністю від 29 листопада 2021 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 , ОСОБА_8, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 представляти його інтереси по факту події, що мала місце 10 жовтня 2021 року в результаті якої загинула ОСОБА_3 .

Відповідно до акту виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги адвокатським об`єднанням на виконання умов договору про надання правничої допомоги надано ОСОБА_1 у межах розгляду даної справи професійну (правничу) допомогу, а саме: консультація правового характеру, ознайомлення з документами та формування позиції, підготовка позовної заяви.

Загальна вартість наданих послуг становить 30 000 грн.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови ВС від 24 жовтня 2019 у с праві № 905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи вищезазначене, а також складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторони, суд, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає необхідним зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню, до 10000грн.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 496 грн. 20 коп., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-266, 268 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100000 ( сто тисяч ) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 496 грн. 20 коп. судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

третя особа - ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування», місцезнаходження:м. Київ, вул. Рибальська, 22, .

Суддя І.Я. Биченко