Справа № 444/2382/22
Провадження № 2/444/102/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

09 лютого 2023 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.,

секретар судового засідання Проданова М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ :

Від позивача ОСОБА_1 27.09.2022 надійшла позовно заява до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 суми дійсної вартості автомобіля марки Renault Trafic, р.н. НОМЕР_1 , що в грошовому еквіваленті становить 91868,50 грн. (а.с. 1-3).

Обгрунтовує позовну заяву наступним.

Вказує, що 20.06.2006 між ним, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що Волицькою сільською радою Жовківського району Львівської області був вчинений відповідний актовий запис №8 у Книзі реєстрації шлюбів та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 . 10.05.2019 року відповідач ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до нього, ОСОБА_1 , про розірвання шлюбу. Відповідно 20.12.2019 Жовківським районним судом Львівської області у справі №444/1043/19 позов задоволено, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Зазначає, що будучи подружжям, 13.12.2018 року, ними спільно було придбано автомобіль RENAULT TRAFIC, р.н. НОМЕР_1 , 2003 р.в., тип кузова - пасажирський. Машина при купівлі була зареєстрована на відповідача ОСОБА_2 .

Вказує, що на сьогоднішній день, враховуючи, що вони не пара, він ставить питання про поділ вищезазначеного автомобіля. Але вже впродовж двох років з моменту розлучення, він, як співвласник майна, не має ніякої інформації щодо місця його знаходження. Відповідач переховує авто у невідомому йому місці. Майно знаходиться поза межами відомого для нього місця зберігання. Усі документи на автомобіль також знаходяться у відповідача. У зв`язку із неможливістю мирного врегулювання спору щодо спільного автомобіля, він вважає за необхідне ставити питання поділу спільного автомобіля в судовому порядку.

Враховуючи, що придбаний автомобіль є неподільною річчю та зареєстрований за відповідачем, вважає можливим вирішення спору шляхом відшкодування ОСОБА_2 на його користь грошової компенсації у сумі 1/2 дійсної вартості спільного автомобіля RENAULT TRAFIC, р.н. НОМЕР_1 , 2003 р.в., тип кузова - пасажирський, та залишення в одноосібній власності відповідача.

Згідно із висновком про вартість майна щодо автомобіля марки RENAULT TRAFIC, р.н. НОМЕР_1 , 2003 року випуску, тип кузова пасажирський від 21.09.2022 року ринкова вартість майна без ПДВ складає 183 737 грн. 00 коп.

Зробити повноцінний висновок про експертну оцінку майна, він, позивач не має можливості, адже автомобіль знаходиться у невідомому йому місці, що унеможливлює його огляд суб`єктом оціночної діяльності.

Вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на його користь компенсацію у вигляді 1/2 частки спільного автомобіля, що в грошовому еквіваленті становить 91 868 грн. 50 коп.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2022 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в справі, розглядати справу за правилами спрощеного провадження, призначити судове засідання для розгляду справи по суті. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 28).

Позивач ОСОБА_1 12 січня 2023 року надіслав на адресу суду клопотання про уточнення позовних вимог. Таке надійшло на адресу суду 02 лютого 2023 року. Просить позовні вимоги викласти в наступній редакції. Просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль марки Renault Trafic, р.н.: НОМЕР_1 , 2003 р.в., тип кузова - пасажирський, який був придбаний 13.12.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 суми дійсної вартості автомобіля марки Renault Trafic, р.н.: НОМЕР_1 , 2003 р.в. тип кузова - пасажирський, що в грошовому еквіваленті становить 91868,50 грн. Судові витрати по справі залишити за позивачем (а.с. 57).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання 09.02.2023 не прибув, однак його представник адвокат Карпюк Любов Василівна в судовому засіданні, яке було проведено в режимі відеоконференції із Волинським окружним адміністративним судом, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила такі задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 09.02.2023 не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що стверджується матеріалами справи, зокрема, шляхом направлення їй судової повістки поштою. Про причини неявки суд не повідомила. Від відповідача не надходило на адресу суду будь-яких клопотань, відзиву на позовну заяву.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши думку представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, щопозовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав і обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У ч. 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до §23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Волиця, Жовківського (тепер Львівського) району, Львівської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , що стверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_3 , виданого Жовківським РВ УМВС України 15.08.2005 на його ім`я (а.с. 4).

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстували шлюб 20.06.2006 року у Волицькій сільській раді Жовківського району Львівської області, про що цього ж дня в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 8. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 .

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 20 грудня 2019 року у справі № 444/1043/19 ухвалено розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який зареєстрований 20.06.2006 року у Волицькій сільській раді Жовківського району Львівської області, актовий запис № 8. Відновити ОСОБА_6 дошлюбне прізвище " ОСОБА_7 " (а.с. 5). Рішення набрало законної сили 21.01.2020.

Встановлено, що за час спільного проживання подружжя придбало автомобіль «Renault Trafic, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , 2003 р.в. тип кузова - пасажирський, який був зареєстрований 13.12.2018 року за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до висновку № 33 експертного автотоварознавчого дослідження усередненої ринкової вартості автомобіля Renault Trafic, 2003 р.в., складеного судовим експертом Семенюком В.М. 21.09.2022, вбачається, що ринкова вартість автомобіля Renault Trafic, 2003 р.в., в пасажирській комплектації станом на вересень 2022 року може становити 183737 грн. (а.с. 7-10).

З наведеного вище судом встановлено, що автомобіль марки Renault Trafic, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , 2003 р.в. тип кузова - пасажирський, об`єм двигуна - 1870 см3, який був зареєстрований 13.12.2018 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , придбаний в період шлюбу між сторонами та в період їх спільного проживання, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки, виходячи із положень ст. 69-72 СКУкраїни, 370-372 ЦК України, виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого, а відповідач будь-яких доказів на спростування даного факту не надав, позовні вимоги про визнання транспортного засобу Renault Trafic, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя підлягають задоволенню і, як наслідок, вищевказане майно підлягає поділу. Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 1/2 частину вартості зазначеного вище транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу, застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Стаття 364 ЦК України передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до висновку про те, що зазначене майно набуте сторонами в період шлюбу, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя й підлягає поділу в порядку статей 70, 71 СК України.

З огляду на те, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні відповідача, позивач ним не користується і дає свою згоду на отримання грошової компенсації, суд вважає за можливе спірний автомобіль залишити у власності відповідача зі стягненням з нього на користь позивача грошової компенсації 1/2 суми дійсної вартості автомобіля марки Renault Trafic, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , 2003 р.в. тип кузова - пасажирський, що в грошовому еквіваленті становить 91868,50 грн.

При цьому, суд зауважує, що в даному випадку внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми не має місця, оскільки позивач не просить присудити грошову компенсацію за автомобіль другому із подружжя, а просить залишити транспортний засіб у користуванні відповідача та погоджується на грошову компенсацію вартості частки.

Суд враховує, що відповідач проявив байдужість до результату розгляду справи.

Виходячи з фактичних обставин справи, аналізу вищезазначених норм, з врахуванням засад рівності часток, справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 280-285, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль марки Renault Trafic, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , 2003 р.в. тип кузова - пасажирський, який був придбаний 13.12.2018 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 суми дійсної вартості автомобіля марки Renault Trafic, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , 2003 р.в. тип кузова - пасажирський, що в грошовому еквіваленті становить 91868,50 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Одночасно роз"яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається Львівському апеляційному суду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Волиця, Жовківського (тепер Львівського) району, Львівскої області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 , ІПН НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 ).

Повне судове рішення складено 20.02.2023.

Суддя Ясиновський Р. Б.