Провадженян № 2/760/6373/23
Справа № 760/2697/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 лютого 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого-судді - Букіної О.М.,
при секретарі - Щепановій І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 27 у м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
У лютому 2022 року позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 3 800,00 доларів США та три відсотки річних у розмірі 161,35 доларів США.
Свої вимоги мотивує тим, що між позивачем та відповідачем 05.10.2021 було укладено договір позики на суму 3 800,00 доларів США. Строк повернення коштів до 31.10.2021.
Посилається, що у зазначений строк відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти у визначеному розмірі не повернув.
З урахуванням викладеного вище, просив суд позов задовольнити.
04.02.2022 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.11.2022 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.01.2023 у справі було закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явився, 21.02.2023 представником позивача було подано до суду заяву про розгляд за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала. Також Представником позивача було подано до суду заяву про відшкодування витрат на правову допомогу.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомив. Судова повістка надіслана адресу відповідача повернулася на адресу суду із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання». Окрім цього відповідача було повідомлено в порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 05.10.2021 ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 800,00 доларів США, на строк до 31.10.2021 (а.с. 6).
Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов`язання останнім не виконані.
За таких обставин, суд вважає, що розписка від 05.10.2021 у розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження наявності боргових зобов`язань перед позивачем на суму 3 800,00 доларів США.
Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного Кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання Сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.
У відповідності із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності із ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Таким чином суд приходить до висновку, що позивач свої зобов`язання за договором позики виконав та передав відповідачу грошові кошти у розмірі 3 800,00 доларів США.
При цьому, відповідач у визначений сторонами строк свої зобов`язання не виконав та грошові кошти позивачу не повернув, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 3 800,00 доларів США.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Разом з тим, у правовій позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №14-446цс18 та від 11.10.2019 справа №911/165/18 зазначено наступне.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.
Аналізуючи матеріали справи, приймаючи до уваги те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за розпискою від 05.10.2021, суд вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що ґрунтуються на законі вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу у розмірі 3 800,00 доларів США.
Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, при застосуванні цієї правової норми необхідно встановити, що є зобов`язанням і які зобов`язання є грошовими.
Частина перша статті 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається у грошовій одиниці України (або у грошовому еквіваленті у іноземній валюті).
Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики грошових коштів, то зазначені правовідносини є зобов`язальними, а зобов`язання - грошовим.
Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК.
Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 01.11.2021 по 31.01.2022, у порядку ст. 625 ЦК України.
Разом із тим, суд не погоджується із позивачем у тому, що розмір 3% відсотків річних за період з 01.11.2021 по 31.01.2022 (92 дні) складає 161,35 доларів США.
Суд визначає порядок обчислення трьох відсотків річних за формулою: сума боргу за договором позики від 05.10.2021 х 92 (кількість днів прострочення повернення грошових коштів з договором позики) х 3 (розмір відсотків, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України) / 100 / 365 (днів у році) (3800,00 доларів США х 3 х 92 дні / 365 днів / 100 = 28,73 доларів США).
Таким чином суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % відсотки річних за період з 01.11.2021 по 31.01.2022 у розмірі 28,73 доларів США.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що доводи позивача в обґрунтування позову є частково доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення поданого позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 089,48 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу.
Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).
Так, відповідно до ст. 1 цього Закону: договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);
інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);
представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).
Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
21.02.2023 представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Гордієнко Т.В. було подано до суду заяву про відшкодування витрат на правову допомогу до якої долучено: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 04.02.2022, копію додатку № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 04.02.2022 - Протокол погодження вартості послуг, копія акту прийому-передачі наданих послуг від 20.02.2023.
Так відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги від 04.02.2022, адвокат приймає на себе зобов`язання представляти права, свободи та інтереси Клієнта в Солом`янському районному суді м. Києва в цивільній справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь клієнта боргу за договором позики від 05.10.2021, а клієнт зобов`язується оплатити вартість витрат на правничу допомогу адвоката.
Згідно із додатком № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 04.02.2022 - Протоколом погодження вартості послуг, ОСОБА_1 та Гордієнко Т.В. даним засвідчують, що сторонами досягнута домовленість, що вартість правничої допомоги адвоката за надання останнім професійної правничої допомоги, в тому числі з представництвом інтересів клієнта в Солом`янському районному суді м. Києва, за позовом клієнта ОСОБА_1 до ОСОБА_2 як відповідача про стягнення боргу за договором позики є фіксованою та складає 15 000,00 грн. На момент підписання договору клієнт сплатив Адвокату 15 000,00 грн. за підготовку справи до її розгляду, аналіз судової практики щодо стягнення річних згідно статті 625 ЦК України, складання позовної заяви, представництво в суді не залежно від кількості судових засідань.
Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг від 20.02.2023, обсяг наданих адвокатом послуг включив: підготовку справи № 760/2697/22 до її розгляду - 1 год., аналіз судової практики щодо стягнення річних згідно статті 625 ЦК України - 2 год., складання позовної заяви - 3 год., представництво інтересів в суді не залежно від кількості судових засідань.
Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи, позовна заява була підписана позивачем та надіслана засобами поштового зв`язку до Солом`янського районного суду м. Києва 01.02.2022, тобто за три дні до підписання договору про надання професійної правничої допомоги з адвокатом (а.с. 3, 7).
Таким чином представником позивача не обґрунтовано та не надано суду доказів, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу було складено саме адвокатом Гордієнко Т.В., оскільки остання підписана особисто позивачем та надіслана до суду за три дні до укладення договору про надання професійної правничої допомоги між позивачем та адвокатом.
Також не обґрунтованим є надання послуги з аналізу судової практики щодо стягнення річних згідно статті 625 ЦК України, оскільки позовну заяву було сформовано, підписано та скеровано до суду до укладення договору про надання професійної правничої допомоги між позивачем та адвокатом.
Як вбачається із матеріалів справи, судом у справі було проведено одне підготовче засідання та одне судове засідання, які були проведенні за відсутності представника позивача оскільки останньою були подані відповідні заяви.
Таким чином суд приходить до висновку, що представником позивача не обґрунтовані надані послуги з правової допомоги, а саме: підготовку справи № 760/2697/22 до її розгляду, оскільки представником позивача не зазначено, що включає у себе дана послуга, а також представництво інтересів в суді не залежно від кількості судових засідань, оскільки судові засідання відбувалися за відсутності учасників судового розгляду.
З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що у задоволені заяви представника про відшкодування витрат на правову допомогу слід відмовити у зв`язку із їх недоведеністю.
Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 192, 256-257, 267, 509, 525, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76 -83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
Позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) грошові кошти за борговою розпискою від 05.10.2021 у розмірі 3 800,00 доларів США, 3% річних у розмірі 28,73 доларів США та судовий збір у розмірі 1 098,48 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.03.2023.

Суддя: О.М.Букіна