Провадження №2/523/168/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань - Лапчинської О.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргу спільним боргом подружжя та стягнення коштів в рахунок погашення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07.07.2001 року між нею та відповідачем у справі було зареєстровано шлюб. В період шлюбу у подружжя народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що подружні стосунки між сторонами припинено з серпня 2021 року, причиною припинення шлюбу стали наявність різних характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Позивач зазначає, що під час перебування у шлюбі подружжя придбало квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за відповідачем у справі. На підставі викладеного позивач просить: розірвати шлюб укладений між сторонами 07.07.2001 року, визнати квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя, здійснити поділ квартири шляхом сплати позивачу грошової або матеріальної компенсації вартості частки квартири у співвідношенні частини квартири, припинити за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності квартири, витребувати у відповідача технічну документацію на квартиру.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.10.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 175 ЦПК України.

На виконання ухвали суду, 12.11.2021 року (вх. № 32907) позивач надала клопотання про усунення недоліків, згідно якого надала суду уточнену позовну заяву (а.с.20, 22-23).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, сторонам надіслано копію ухвали суду. Відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву та право на подання зустрічного позову.

Так, не погоджуючись з позовними вимогами 21.12.2021 року (вх. №37588) ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі та просить шлюб розірвати, позовні вимоги щодо поділу майна подружжя просить залишити без задоволення (а.с.40-44).

Крім іншого, 21.12.2021 року (вх. 37588) надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргу спільним боргом подружжя та стягнення коштів в рахунок погашення боргу.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 , взяв у борг грошові кошти у розмірі: 14 000 доларів США, які витратив на придбання квартири, а відтак, оскільки кошти були витрачені в інтересах сім`ї, на придбання квартири, що є предметом розгляду, та що до якої позивач порушує питання про поділ майна подружжя, є доцільним розгляд даних позовних вимог разом з первісним позовом щодо поділу майна подружжя. ОСОБА_1 було відомо про відсутність всієї суми коштів необхідної на придбання квартири, однак, остання наполягала на придбанні майна, що відповідно змусило ОСОБА_2 , взяти невистачаючі кошти в борг у розмірі: 14 000 доларів США.

На підставі викладеного ОСОБА_2 , просить: прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 , про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; визнати боргу у розмірі: 14 000 доларів США спільним боргом подружжя, та стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок погашення заборгованості частину боргу, що становить: 190 992 гривні, 00 копійок (а.с.29-39).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2022 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргу спільним боргом подружжя та стягнення коштів в рахунок погашення боргу (а.с.94).

Не погоджуючись з зустрічним позовом 10.01.2022 року (вх. № 314) ОСОБА_1 подала відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого зазначила, що позовні вимоги за зустрічним позовом є надуманими та такими, що не підлягають задоволенню, а докази на підтвердження обставин викладених у зустрічному позові були підготовлені після подання нею позову до суду (59-60).

Крім іншого, 10.01.2022 року (вх. № 314) надійшла відповідь на відзив за підписом ОСОБА_1 , згідно яких позивач за первісним позовом зазначає, що обставини викладені у відзиві є надуманими та не відповідають дійсності (а.с.63).

Також, 20.01.2022 року (вх. № 1433) ОСОБА_2 подав заперечення на відзив (а.с.64-80).

Та, 20.01.2022 року (вх. № 1433) надійшла заява за підписом ОСОБА_2 , про виклик свідка ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ) (а.с.81-82).

Крім іншого, 20.01.2022 року (вх. № 1433) надійшла відповідь на відзив за підписом ОСОБА_2 , згідно якого позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідачу було достеменно відомо про наявність боргу та вона знайома з особою, в якої було отримано кошти в борг, недостатні для купівлі квартири. Просив викликати ОСОБА_1 , в судове засідання для надання особистих пояснень щодо отриманих коштів в борг. Просив зустрічний позов щодо визнання 14 000 доларів США спільним боргом подружжя задовольнити (а.с.84-87).

В останнє судове засідання сторони не з`явились, при цьому на адресу суду надійшли письмові промови в судових дебатах щодо заявлених позовних вимог, згідно яких сторони зазначили про підтримку заявлених позовних вимог, представник позивача за первісним позовом ОСОБА_6 , просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в задоволені зустрічного позову відмовити. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , зазначив, що позові вимоги за первісним позовом щодо розірвання шлюбу підтримує, в задоволені решти позовних вимог просить відмовити, та зазначив, що підтримує зустрічну позовну заяву та просить її задовольнити, а саме стягнути з відповідача на його користь половину боргу за розпискою, що становить 7 000 доларів США (а.с.123-126).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, судом вирішуються позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргу спільним боргом подружжя та стягнення коштів в рахунок погашення боргу.

Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу суд зазначає наступне.

Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 07 липня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 289. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 ». Свідоцтво про шлюб видане 07.07.2001 року, серія НОМЕР_1 (а.с.6).

Згідно копій свідоцтв про народження сторони у справі є батьками: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11,12).

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

З урахуванням того, що позивач та відповідач звернулись до суду із заявами про підтримку та визнання позовних вимог в частині розірвання шлюбу, судом встановлено, що подружжя не веде спільного господарства, не проживає однією сім`єю, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про поділ майна подружжя, а саме: визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, поділу її між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , у вигляді грошової компенсації присудження грошової або матеріальної компенсації вартості частини у відношенні частки від загальної ринкової вартості спільно нажитого майна, суд виходить з наступного.

Так, на підтвердження заявлених позовних вимог позивач надала суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно якого квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 61,5 кв.м., житлова площа 36,8 кв.м., в цілому, 08.12.2020 року зареєстрована за ОСОБА_2 . Форма власності приватна. Розмір частки: 1/1 (а.с.13-14).

Крім іншого, судом досліджується наданий позивачем за зустрічним позовом договір купівлі-продажу від 08.12.2020 року, згідно якого ОСОБА_9 , продала, а ОСОБА_2 , прийняв у власність (купив) за обумовлену ціну в договорі квартиру АДРЕСА_3 . В договорі також зазначено, що продаж вчинено за 683 700 гривень 00 коп. Також, згідно п.6 Договору зазначено, що даний договір укладено зі згоди дружини покупця ОСОБА_1 (а.с.37).

Таким чином, судом встановлено, що в період перебування подружжя в зареєстрованому шлюбі 08.12.2020 року ними було придбано квартиру, яка згідно договору купівлі-продажу та Інформаційної з Державного реєстру в цілому зареєстрована за ОСОБА_2 .

Згідно відзиву на позовну заяву відповідачем ОСОБА_2 , фактично лише оспорюється вимога позивача щодо стягнення вартості частини квартири, зокрема, відповідач зазначає, що реальна вартість квартири зазначена в договорі купівлі-продажу від 08.12.2020 року де, вартість квартири зазначена у сумі: 683 648 гривень.

Щодо визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 .

Щодо визначення грошової або матеріальної компенсації вартості частки у відношенні від загальної ринкової вартості спільного нажитого майна, а саме квартири, суд зазначає наступне.

Так, звертаючись з даними позовними вимогами позивач за первісним позовом зазначила, що середня вартість квартири становить 40 500 доларів США, а відтак частини становить: 20 250 доларів США, що відповідно за курсом НБУ становить: 538 043 гривні, 00 коп. (а.с.5)

Позивач зазначає, що відомості щодо реальної вартості квартири позивач отримала на сайті продажу майна «DOMria».

Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Рішення про присудження майна одному з подружжя може кореспондувати обов`язок компенсувати другому з подружжя вартість його частки у цьому майні, а не вартість частки грошових коштів за які було придбано об`єкт нерухомості згідно договору купівлі-продажу.

Отже, при розгляді даної справи, позивач мала довести суду, що ринкова вартість частки у спільному майні становить саме 20 250 доларів США, що за курсом НБУ становить: 538 043 гривні, 00 коп.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вартості майна у визначеному позивачем еквіваленті, крім іншого, позивачем в ході розгляду справи не доведено належним та допустимими доказами вартість частки яку позивач просить компенсувати на її користь.

З даного приводу суд зазначає, що судом не приймаються до уваги твердження позивача щодо визначення вартості частини квартири, оскільки доказів щодо такої не надано, а також, не приймаються до уваги й твердження відповідача щодо реальної вартості квартири, як такої, що зазначена в догові купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки дані твердження суперечать нормам діючого законодавства.

Позивач в ході розгляду справи не заявлено клопотання про призначення експертизи з приводу визначення ринкової вартості квартири, визначення вартості частини квартири тощо.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено вартості частини квартири, а відтак позовні вимоги щодо грошової або матеріальної компенсації вартості частки у відношенні від загальної ринкової вартості - задоволенню не підлягають, як такі, що не доведені.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом про визнання боргу спільним боргом подружжя та стягнення частини боргу в розмірі: 190 992 гривні, 00 коп., суд зазначає наступне.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем за зустрічним позовом надано розписку (оригінал якої було досліджено під час розгляду справи, яка була надана суду для огляду позичальником, якого було допитано як свідка (а.с.113-155).

Так, з даної розписки судом встановлено, що ОСОБА_2 , 06.12.2020 року отримав в борг від ОСОБА_5 ,, грошові кошти в розмірі: 14 000 доларів США для купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно розписки грошові кошти отримані в борг зобов`язався повернути в повному обсязі своєчасно до 06.12.2024 року. Розписка про отримання коштів в борг складена в присутності свідків ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 (а.с.35).

Так, у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Вищезазначена позиція прослідковується в низці судових рішень Верховного Суду, зокрема в постанові від 13.05.2019 року у справі № 638/1962/17 (провадження № 61-25286св18), постанові від 06.03.2019 року у справі № 754/11103/16-ц (провадження № 61-28144св18), постанові від 30.01.2019 року у справі № 372/1558/16-ц (провадження № 61-26356св18), постанові від 17.04.2019 року у справі № 631/1982/16-ц (провадження № 61-36690св18), постанові від 10.10.2019 року у справі № 607/2831/16-ц (провадження № 61-27855св18) тощо.

У ч.3 ст.61 СК України зазначається: якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вищезазначене законодавче положення кореспондується із ч.4 ст.65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, ключовим моментом для визначення того, чи буде майно (грошові кошти), одержане за договором, укладеним одним із подружжя під час шлюбу, належати до об`єктів спільної сумісної власності подружжя та чи підлягатиме заборгованість за таким договором врахуванню під час поділу майна, є з`ясування: 1) чи укладено договір під час шлюбу; 2) чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя; 3) чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя.

З огляду на зазначене судом встановлено, що розписка про отримання грошових коштів в борг складена ОСОБА_2 , під час перебування у шлюбі.

Щодо укладання договору в інтересах сім`ї, судом встановлено, що боргова розписка складена 06.12.2020 року, згідно розписки зазначено, що отримані кошти в борг в розмірі 14 000 доларів необхідні для придбання квартири, що є предметом даного спору.

Судом також встановлено, що договір купівлі-продажу майна укладено 08.12.2020 року, тобто за збігом 2-х днів після отримання коштів в борг, а відтак суд дійшов висновку, що отримані грошові кошти в борг були використані в інтересах сім`ї.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо відсутності доказів на погодження отримання коштів в борг іншим з подружжя, оскільки, для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин.

Крім іншого, судом також не приймаються до уваги твердження відповідача за зустрічним позовом щодо можливого витрачання коштів отриманих в борг на придбання транспортного засобу, безпосередньо ОСОБА_2 , оскільки, в ході розгляду справи стороною відповідача за зустрічним позовом не надано доказів на підтвердження реєстрації транспортного засобу за ОСОБА_2 , не заявлено клопотання про витребування доказів на підтвердження зазначених обставин, а відтак дані твердження є припущенням.

Відповідно до положення ч.3 ст.61 СК України зазначено: якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вищезазначене законодавче положення кореспондується із ч.4 ст.65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У постанові від 03.05.2018 р. у справі №639/7335/15-ц Верховний Суд зазначив, що тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України свідчить, що той із подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1) договір уклав другий із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дає змогу кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий із подружжя не знав про укладення договору, він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно використано в інтересах сім`ї.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17.04.2019 р. у справі №61-36690св18: "Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Майно, одержане за договором позики і використане в інтересах сім`ї, є спільною сумісною власністю подружжя".

Таким чином, суд дійшов висновку що грошові кошти згідно розписки від 06.12.2020 року отримані ОСОБА_2 , є таким, що отриманий в інтересах сім`ї, кошти отримані в борг були використані на придбання квартири, що свідчить про їх використання в інтересах сім`ї, а відтак, слід дійти висновку, що борг є спільним боргом подружжя.

Щодо стягнення частини боргу отримано в борг згідно розписки, загальний борг якої становить 14 000 доларів США, суд зазначає наступне.

У разі ж, коли кредитне зобов`язання виникло під час шлюбу, але його виплата була здійснена вже після припинення шлюбних відносин за рахунок особистих коштів одного з колишнього подружжя, Верховний Суд вважає, що відповідно до змісту ст. 57, 60, 69, 71 СК України половина вартості сплаченої суми припадає на частку іншого з колишнього подружжя (постанова Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі № 638/9020/14 (провадження № 61-17269св18).

Згідно розписки, оригінал якої було досліджено в судовому засіданні, строк повернення грошових коштів визначено до 06.12.2024 року, тобто строк виконання зобов`язання за договором позики (розпискою) не настав.

Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів на виконання ним особисто зобов`язання за борговою розпискою в повному обсязі або частково, крім іншого, строк виконання за розпискою не настав, а відтак, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 , боргу у розмірі частини, що становить 190 992 гривні, є передчасними.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог за первісним позовом, а саме в частині розірвання шлюбу, та визнання нерухомого майна, квартири АДРЕСА_3 - спільною сумісною власністю подружжя, та щодо часткового задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, а саме в частині визнання боргу за борговою розпискою від 06.12.2020 року - спільним боргом подружжя. В решті заявлених позовних за первісним та зустрічним позовом слід відмовити.

Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно заявленим вимогам.

У зв`язку з цим з відповідача ОСОБА_2 , на користь позивача ОСОБА_1 , підлягають до стягнення судові витрати у розмірі: 1 816 гривень. Інші судові витрати понесені позивачем з розглядом справи віднести за рахунок позивача.

З відповідача ОСОБА_1 , на користь позивача ОСОБА_2 , підлягають до стягнення судові витрати понесені з розглядом справи у розмірі: 908 гривень, 00 копійок. Решту судових витрат віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 24, 60, 61, 63, 69, 70, 71, 105, 110-112 СК України, ст.ст. 2, 5, 10, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 07 липня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 289, між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , адреса для листування: АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_7 ) - розірвати.

Копію рішення суду після набрання ним законної сили направити Суворовському районному у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В решті позовних вимог - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , адреса для листування: АДРЕСА_6 ) - витрати по сплаті судового збору у розмірі: 1 816 гривень.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргу спільним боргом подружжя та стягнення частини боргу в розмірі: 190 992 гривень - задовольнити частково.

Визнати борг за борговою розпискою від 06.12.2020 року у розмірі: 14 000 доларів США - спільним боргом подружжя.

В решті позовних вимог - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , адреса для листування: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_7 ) - судові витрати у розмірі: 908,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 06.03.2023р.

Суддя: