Провадження № 22-ц/811/2433/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м.Львів

Справа № 461/10823/22

Провадження № 22ц/811/2433/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , яку підписала адвокат Синявська І.В., на рішення Галицького районного суду м.Львова, ухвалене у м.Львові 20 квітня 2022 року у складі судді Мисько Х.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб: Першої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 , про встановлення юридичних фактів та визнання права власності, -

встановив:

22 грудня 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його цивільна дружина - ОСОБА_6 , яка за життя постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . 26 листопада 2011 року між ним та ОСОБА_6 був укладений церковний шлюб, що підтверджується Свідоцтвом Таїнства подружжя, яке видане парафією Архистратига Михаїла Львівської Митрополитії УГКЦ. Вказує, що він проживав з ОСОБА_6 однією сім`єю протягом останніх 9-ти років, вів з нею спільне господарство, доглядав за нею, що підтверджується актом від 25 серпня 2020 року, виданим головою правління Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний». Вказує, що за час спільного проживання ними було придбано автомобіль марки FIAT, модель DOBLO, 2013 року випуску, колір бежевий, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Автомобіль було придбано ОСОБА_6 та одразу після придбання уповноважено його ( ОСОБА_3 ) керувати та розпоряджатися вказаним автомобілем терміном на 10 років (по 13 липня 2023 року) згідно із довіреністю, виданою від імені ОСОБА_6 , яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сліпеньким Л.Р., зареєстрована за № 2006. Крім того, покійна ОСОБА_6 була власником житлової квартири АДРЕСА_2 , де вони спільно проживали з 2008 року. Вказана квартира належала ОСОБА_6 на підставі Реєстраційного посвідчення, виданого 5 грудня 2001 року Львівським обласним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, реєстровий № 10220, та договору купівлі-продажу квартири від 26 жовтня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 3-2043. Вказує, що в 2016 році ним спільно з дружиною було проведено ремонт у коридорі та кухні вказаної квартири, придбано меблі та побутову техніку. Зазначає, що останні роки життя ОСОБА_6 тяжко хворіла та проходила лікування у Львівському державному онкологічному регіональному лікувально-діагностичному центрі. За своїм станом здоров`я вона потребувала постійного догляду та сторонньої допомоги, які він надавав їй постійно. У зв`язку з необхідністю постійного догляду за хворою дружиною він був змушений звільнитися з роботи, щоб мати можливість постійно перебувати разом з нею. Оскільки на час смерті дружини він сам перебував на лікуванні, не мав можливості займатися організацією її поховання, відтак свідоцтво про її смерть не отримав. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на житлову квартиру АДРЕСА_2 та на автомобіль. 5 жовтня 2020 року він звернувся до приватного нотаріуса Кам`янко-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Робак Л.А. із заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована в реєстрі за №1644. Вказану заяву було скеровано у Першу Львівську державну нотаріальну контору. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №62031028 від 12 жовтня 2020 року, Першою Львівською державною нотаріальною конторою, заведено спадкову справу № 66563065 після смерті ОСОБА_6 . Оскільки у нього відсутнє свідоцтво про смерть ОСОБА_6 , 28 вересня 2020 року адвокат Білик Р.О. в його інтересах звернулась з відповідними запитами до Галицького районного у м.Львові ВДРАЦС та Львівського МВДРАЦС про отримання витягу про смерть ОСОБА_6 , проте листами від 3 жовтня 2020 року № 641/21.2-28 та від 6 жовтня 2020 року №1006/21.2-109, відповідно, отримала відмову у наданні такої інформації. У зв`язку з наведеним, вважає, що порушені його права, оскільки він із ОСОБА_6 постійно проживав однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з листопада 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті ОСОБА_6 ). Він позбавлений права щодо оформлення права власності на майно, набуте спільно з ОСОБА_6 за час спільного з нею проживання у вказаний період.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу: ОСОБА_3 разом з спадкодавцем ОСОБА_6 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , понад 5 років до смерті ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , тобто до 25 червня 2020 року.

Визнано, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належало майно, а саме автомобіль марки FIAT, модель DOBLO, випуску 2012 року, колір бежевий, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Виключено частку в розмірі частини автомобіля марки FIAT, модель DOBLO, випуску 2012 року, колір бежевий, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 зі складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на частину автомобіля марки FIAT, модель DOBLO, випуску 2012 року, колір бежевий, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . В решті позову відмовлено. Вирішено питання стягнення судових витрат.

Рішення суду в частині задоволеного позову оскаржив ОСОБА_5 .Апеляційну скаргу підписала його представник - ОСОБА_1 . Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказано, що судом не встановлений весь обсяг набутого за час спільного проживання майна, оскільки в матеріалах справи наявна копія договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2013 року, за яким позивач придбав квартиру АДРЕСА_3 . Згідно цього договору позивач, як покупець, довів до відома продавця про те, що у шлюбі не перебуває та не проживає ні з ким однією сім`єю без укладення шлюбу. Також зазначено, що суд першої інстанції не з`ясував, чи можлива виплата компенсації вартості за частку автомобіля сторонами і припинення права спільної власності, чи наявна згода однієї із сторін спору на отримання такої компенсації. Просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_6 згідно із Реєстраційним посвідченням, виданим 5 грудня 2001 року Львівським обласним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, реєстровий № 10220 та договором купівлі-продажу квартири від 26 жовтня 2001 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Львівської нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 3-2043.

В матеріалах справи наявні дві копіє Свідоцтв таїнства подружжя, зміст яких є різним (т.1 а.с.8,196). Із свідоцтва від 4 серпня 2020 року вбачається, що таїнство подружжя уділено 26 листопада 2011 року, а в свідоцтві від 26 січня 2012 року зазначено, що це відбулося 3 грудня 2011 року.

Згідно із договором постачання №7477 від 27 березня 2013 року ТОВ «Автоторіно», від імені якого на підставі дилерського договору № 002 від 1 лютого 2013 року діє ТзДВ «Пластик», в особі директора Пешко І.М., надалі (Продавець) з однієї сторони, і ОСОБА_6 як Покупець, купила транспортний засіб FIAT DOBLO COMBI 5 Posti 1.3 mget, рік виготовлення 2013, колір кузова бежевий (261-PERLA), тип ТЗ вантажопасажирський, тип кузова - фургон.

З довіреності від 13 липня 2013 рокувбачається, що ОСОБА_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , уповноважує ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , управляти та розпоряджатись належним їй автомобілем марки FIAT DOBLO COMBI, 2013 р.в., колір бежевий, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам строком на 10 років і дійсна до 13 липня 2023 року.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті позивач ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, яка надалі була скерована у Першу Львівську державну нотаріальну контору.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль марки FIAT, модель DOBLO, випуску 2013 року, колір бежевий, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до заповіту від 14 червня 2020 року ОСОБА_6 на випадок смерті належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_2 , який прийняв спадщину за цим заповітом.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль марки FIAT, модель DOBLO, випуску 2012 року, колір бежевий, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був придбаний ОСОБА_6 27 березня 2013 року, є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , оскільки судом встановлено факт їх проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини у період з листопада 2011 року по 25 червня 2020 року.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком виходячи із наступного.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Статтею 60 цього Кодексу передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до пункту 23 вказаної постанови спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Є встановленим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

З договору купівлі - продажу від 12 жовтня 2013 року, посвідченого Максьоновою Г.В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за реєстровим №1814, позивач ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_3 . У цій квартирі він зареєстрований 16 жовтня 2013 року. Зазначений договір укладено у рік придбання ОСОБА_6 спірного автомобіля (27 березня 2013 року).

У п.17 зазначеного договору купівлі-продажу ОСОБА_3 , як покупець, довів до відома продавця про те, що у шлюбі не перебуває та не проживає ні з ким однією сім`єю без укладення шлюбу.

Відтак, у нотаріально посвідченому договорі позивач заперечив, що він проживає з кимсь однією сім`єю. Зазначена обставина не спростована належними та допустимими доказами. Колегія суддів вважає, що ця обставина не спростовується актом Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний», складеним 25 серпня 2020 року головою правління ЖБК, в присутності мешканців будинку ЖБК, кв. АДРЕСА_5 ОСОБА_7 , кв. АДРЕСА_6 - ОСОБА_8 , в будинку АДРЕСА_1 , про те, що з листопада 2011 року по 23 червня 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали разом однією сім`єю та вели спільне господарство.

Колегія суддів виходить з того, щодля визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Наведені договори про придбання автомобіля №7477 від 27 березня 2013 року та купівлі - продажу квартири від 12 жовтня 2013 року підтверджують, що ОСОБА_3 та померла ОСОБА_6 при укладенні договорів не діяли в інтересах сім`ї, а кожен діяв у своїх інтересах та набували майно для себе. Тому не можна вважати, що вони вели спільне господарство та спільний бюджет, придбали майно в інтересах сім`ї. Вищенаведені докази виключають можливість встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, а також визнання придбаного майна спільною сумісною власність ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , яким не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 понад п`ять років та факт набуття ними за спільні кошти у спільну сумісну власність спірного автомобіля.

Окрім того, належить зазначити, що судом першої інстанції допущено порушення процесуального права.

Позивач визначив відповідачем у справі ОСОБА_2 , який є племінником померлої ОСОБА_6 та її спадкоємцем за заповітом щодо належної спадкодавцеві квартири.

Спадкоємцем померлої ОСОБА_6 за законом є її брат - ОСОБА_5 , який прийняв спадщину за законом та подав до нотаріальної контори у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини.

Разом з тим, є підстави вважати, що ОСОБА_5 судом у якості відповідача не залучений. Зокрема, у протоколі судового засідання від 30 липня 2021 року зазначено, що ОСОБА_5 залучений у якості третьої особи. Учасники справи не подавали письмові зауваження щодо неповноти або неправильності запису у протоколі судового засідання у передбаченому статтею 249 ЦПК України порядку. При прослуховуванні технічного запису не виявилося можливим встановити, що ОСОБА_5 залучений по справі відповідачем. Подальші процесуальні дії не свідчать, що ОСОБА_5 як відповідачу надано можливість реалізувати свої права сторони у справі. Разом з тим, у оскаржуваному рішенні ОСОБА_5 вказаний як відповідач, хоч такого статусу він не набув у встановленому процесуальним законом порядку.

Незалучення всіх відповідачів до розгляду справи є порушенням норм процесуального права, що є самостійною підставою для відмови в позові.

З урахуванням встановленого, на підставі аналізу наявних у справі доказів, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем не доведено належними доказами факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлою ОСОБА_6 , а такожнабуття ними за спільні кошти у спільну сумісну власність спірного автомобіля. Окрім того, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови в позові.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню. Оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові

В решті рішення не оскаржене і не переглядається.

Керуючись: ст. 367, п.1,п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яку підписала адвокат Синявська І.В., - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб: Першої Львівської державної нотаріальної контори та ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу: ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , до 25 червня 2020 року; визнання, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належав автомобіль марки FIAT, модель DOBLO, 2013 року випуску, колір бежевий, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; виключення частки в розмірі частини вказаного автомобіля зі складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнання за ОСОБА_3 права власності на частину автомобіля марки FIAT, модель DOBLO, випуску 2013 року, колір бежевий, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 7 березня 2023 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Мікуш Ю.Р. ___________________ Р.В. Савуляк