БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/280/23
Провадження № 2/497/246/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Деревенського І.Ю.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувся до суду та просить постановити рішення, яким:

- розірвати шлюб між ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- вирішити питання про залишення проживання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком, за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує позивач тим, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 21 червня 2002 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за №63 (а.с.9).

За час сумісного життя у подружжя народилися діти, неповнолітньою з яких є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Протягом спільного життя між ним, позивачем та відповідачем склалися різні погляди на життя, на ведення спільного господарства, що унеможливлює їх спільне проживання однією сім`єю. Разом не проживають. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між ними, як подружжям втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалась та існує формально.

З цих підстав позивач прийшов до висновку, що збереження сім`ї не можливо.

Щодо визначення місця проживання їх спільної дитини, то позивач вказує на те, що між ним та дружиною досягнуто угоди з урахування думки та інтересів їх дитини. Так, дочка ОСОБА_4 проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , де і надалі бажає проживати.

За викладених обставин, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 20.02.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 17.03.2023 року о 10:00 годині (а.с.21), та повідомлено сторін по справі (а.с.22, 23).

Відповідачу надіслано копію позовної заяви з доданими документами, та роз`яснено про необхідність подання в п`ятнадцятиденний строк письмового відзиву разом з наявними у нього доказами.

21.02.2023 року на адресу суду позивачем подано уточнення до позовної заяви, згідно яких він вимоги в частині «вирішення питання про визначення місця проживання дитини» - відкликає і просить не розглядати (а.с.24).

Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце проведення судового розгляду повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог, строк для примирення просив не надавати (а.с.26).

Відповідач у судове засідання також не прибула, про час та місце проведення розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду подала заяву, в якій не заперечувала проти задоволення вимог позивача та просила строк для примирення не надавати (а.с.26).

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви позивачки, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з розірванням шлюбу.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 21 червня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №63 (а.с.11).

Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Залізничненською сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис №20 (а.с.10).

Позивач категорично миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу, стверджуючи, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, наміру та бажання миритися з відповідачем не має (а.с.1, 26).

Відповідач позовні вимоги визнав цілком і беззаперечно (а.с.25).

Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Приписами ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу

Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи однозначну позицію учасників справи, суд не вважає за можливе застосування будь-яких заходів щодо збереження шлюбу.

Положення ст. 24 СК України визначають, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Зокрема, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «Приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява N 44647/98).

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судовим розглядом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені і відновлювати їх вони не мають наміру.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини.

Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Вирішуючи питання про розірвання шлюбу суд вважає за необхідне з`ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Відповідач не заявляла клопотання про зміну їй прізвища на дошлюбне.

Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - існує формально, а тому підлягає розірванню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини:

21.02.2023 року на адресу суду позивачем подано уточнення до позовної заяви, згідно яких він вимоги в частині «вирішення питання про визначення місця проживання дитини» - відкликає і просить не розглядати (а.с.24).

Положеннями п.1 ч.2 ст.47 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд виносить ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач до початку судового розгляду відкликав позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини, то його заява підлягає задоволенню, та вимоги в цій частині слід залишити без розгляду.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 47, 76-81, 83, 95, 247 ч.2, 257, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.104 ч.2, 110, 112,113 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с. м.Георгіу-Деж, Ліскінського району, Воронежської області, Російської Федерації, громадянином України та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою м.Болград, Одеської області, громадянкою України, зареєстрований 21 червня 2002 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за №63.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини залити без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Кодінцева