Справа № 146/883/22
Провадження № 22-ц/801/400/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 рокуСправа № 146/883/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.

за участю секретаря Литвина С.С.

учасники справи:

позивач: Фермерське господарство «Агат Поділля»,

відповідач: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина»»,

третя особа без самостійних вимог - Томашпільська селищна рада Тульчинського району Вінницької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 29.11.2022 року, повний текст якого виготовлений 09.12.2022 року, постановленого у приміщенні того ж суду під головуванням судді Пилипчука О.В., у цивільній справі за позовом за позовом Фермерського господарства «Агат Поділля» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина»», за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, про визнання недійсним договору емфітевзису, визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

В с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ФГ «Агат Поділля» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина», за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, про визнання недійсним договору емфітевзису, визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Вказало, що 20.01.2014 року між ним і ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 3,4122 га, кадастровий номер :03:000:0173, що розташована на території Томашпільської селищної ради Тульчинського району, строком на 10 років. Право оренди за вказаним договором було зареєстроване у реєстраційній службі Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області 20.08.2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, спадкоємцем за законом після її смерті став ОСОБА_1 , до якого в порядку спадкування перейшло право власності на вищевказану земельну ділянку.

Договір оренди розірваний не був, окрім того орендар має переважне право на його поновлення на новий строк. Земельна ділянка перебуває в обробітку позивача.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, йому стало відомо про те, що 08.11.2017 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» було укладено договір емфітевзису спірної земельної ділянки, строком на 7 років. Відповідно до п. 5.1. цього договору, ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина»» набуває емфітевтичне право на спірну земельну ділянку на наступний день після закінчення договору оренди землі №140 від 20.01.2014.

20.11.2017 року державним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Савчук Р.А. було проведено реєстрацію права емфітевзису за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина».

Зазначило, що реєстрація договорів користування землею з новим користувачем можлива лише після реєстрації угоди про розірвання договору користування землею з попереднім користувачем або ж закінченням терміну його дії. В порушення вимог чинного законодавства прийняттям рішення про державну реєстрацію права емфітевзису за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» здійснено повторну реєстрацію правокористування цієї ж земельної ділянки.

Право і оренди і емфітевзису є речовими правами, які виникають з дати їх державної реєстрації, а не з дати, визначеної у договорах про встановлення таких прав, відповідно, якщо запис про державну реєстрацію емфітевзису вчинено в період дії договору оренди щодо однієї і тієї ж самої ділянки це являється грубим порушенням приписів чинного законодавства, так як право користування однією земельною ділянкою не може одночасно виступати предметом різних договорів.

Актами законодавства, чинними на момент укладення договору емфітевзису, не передбачена можливість здійснення державної реєстрації прав з відкладенням у часі початку строку їх виникнення. Отже, оспорюваний договір емфітевзису та реєстрація права емфітевзису унеможливлює реалізацію переважного права позивача на поновлення договору оренди спірної земельної ділянки.

Враховуючи викладене, просило суд визнати недійсним договір емфітевзису спірної земельної ділянки №б/н від 08.11.2017, укладений між ОСОБА_1 і ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина». Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Томашпільської районної державної адміністрації Савчук Р.А. від 18.12.2017 року, індексний номер 38788884 про державну реєстрацію права користування спірною земельною ділянкою (емфітевзису) за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» на підставі договору емфітевзису спірної земельної ділянки №002 від 08.11.2017, укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина».

В заяві про зміну предмету позову від 26.09.2022 року, вказало що в прохальній частині позовної заяви помилково було зазначено однією із сторін договору емфітевзису спірної земельної ділянки від 08.11.2017 ОСОБА_1 , в той час як стороною цього договору була ОСОБА_2 . В зв`язку з чим, просило суд визнати недійсним договір емфітевзису спірної земельної ділянки №б/н від 08.11.2017, укладений між ОСОБА_2 і ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина». Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Томашпільської районної державної адміністрації Савчук Р.А. від 18.12.2017 року, індексний номер 38788884, про державну реєстрацію права користування спірною земельною ділянкою (емфітевзису) за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» на підставі договору емфітевзису спірної земельної ділянки №002 від 08.11.2017, укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина».

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 29.11.2022 року позов задоволено. Визнано недійсним договір емфітевзису земельної ділянки б/н від 08.11.2017 року, площею 3,4122 га, кадастровий номер :03:000:0173, розташованої на території Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області (попередня адреса розміщення до реорганізації - Рожнятівська сільська рада Томашпільського району Вінницької області), укладений між ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина»» та ОСОБА_2 . Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області Савчука Р.А., індексний номер: 38788884 від 18.12.2017 року про державну реєстрацію права емфітевзису на підставі договору емфітевзису б/н від 08.11.2017 року, укладеного між ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина»» та ОСОБА_2 , щодо земельної ділянки площею 3,4122 га, кадастровий номер: :03:000:0173, розташованої на території Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області (попередня адреса розміщення до реорганізації - Рожнятівська сільська рада Томашпільського району Вінницької області). Стягнуто з ТОВ Агрокомплекс «Зелена долина» на користь ФГ «Агат Поділля» 1240,50 грн. судових витрат, що складаються із 50% сплаченого судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФГ «Агат Поділля» 620,25 грн. судових витрат, що складаються із 25% сплаченого судового збору. Повернуто ФГ «Агат Поділля» 620,25 грн. судового збору, сплаченого ним за платіжним дорученням № 2818 від 16.08.2022 року.

В апеляційній скарзі ТОВ Агрокомплекс «Зелена долина» , просить рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а у справі постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказало, що пунктом 5 оспорюваного договору емфітевзису визначено, що ТОВ Агрокомплекс «Зелена долина» набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення укладеного між позивачем і ОСОБА_2 договору оренди від 20.01.2014 року, а тому в період дії зазначеного договору оренди ніяких перешкод у користуванні позивачем спірною земельною ділянкою воно не чинило. На час звернення до суду, позивач не вчинив будь яких значимих юридичних дій, передбачених ч. ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», для того щоб скористатись своїм переважним правом для укладення договору оренди на новий строк, зокрема, не повідомив орендодавця про свій намір скористатися переважним правом на укладання договору оренди землі на новий строк та не направив орендодавцю необхідний проект договору. В порушення вимог п. п. 2,3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України в оскаржуваному рішенні суд не надав мотивованої оцінки аргументам ТОВ Агрокомплекс «Зелена долина». Висновок суду про порушення переважного права позивача на укладення договору оренди землі на новий строк, є помилковим, оскільки укладання орендодавцем не договору оренди земельної ділянки, а договору емфітевзису, який є іншим видом користування чужою земельною ділянкою, не свідчить про наявність у орендаря переважного права на укладення договору оренди . Переважне право орендаря може існувати лише у випадку наявності інших претендентів на укладання саме договору оренди одного й того ж майна, а не інших договорів, зокрема договору емфітевзису. Договір оренди земельної ділянки та договір емфітевзису не можуть містити абсолютно рівні умови, оскільки вказані договори різні за своєю правовою природою. Крім того, суд безпідставно застосував до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23.05.2018 року у справі №379/672/16-ц, від 03.11.2021 року у справі №578/887/19, від 29.09.2020 року у справі №378/596/16-ц, оскільки обставини тих справ відрізняються від даної справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ФГ «Агат Поділля» вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що 20.01.2014 року між ФГ «Агат Поділля» і ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 3,4122 га кадастровий номер :03:000:0173, що розташована на території Томашпільської селищної ради Тульчинського району, строком на 10 років. Відповідно до умов цього договору після закінчення строку його дії орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Право оренди за вказаним договором було зареєстроване у реєстраційній службі Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області 20.08.2014 року, запис про інше речове право № 6732515.

08.11.2017 року, у період дії вищевказаного договору оренди, між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» було укладено договір емфітевзису спірної земельної ділянки. Відповідно до п. 3.1. цього договору, строк його дії становить 7 років з дати передачі емфітевтичного права. Після закінчення строку дії договору землекористувач має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі землекористувач повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово власника про намір продовжити його дію. Якщо власник не надає землекористувачу заперечень до дня закінчення строку дії договору, договір поновлюється автоматично на той самий строк і на тих самих умовах.

Відповідно до п. 5.1. зазначеного договору, ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» набуває емфітевтичне право на спірну земельну ділянку на наступний день після закінчення договору оренди землі від №140 від 20 січня 2014 року. Передача емфітевтичного права проводиться власником землекористувачу 21 серпня 2024 року автоматично без оформлення акта приймання передачі та інших додаткових документів (п. 5.2 договору). Договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації емфітевзису (п. 8.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, спадкоємцем за законом після її смерті став ОСОБА_1 , до якого в порядку спадкування і перейшло право власності на вищевказану земельну ділянку.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.05.2022 року, вбачається, що на підставі рішення державного реєстратора Томашпільської районної державної адміністрації Савчука Р.А. від 18.12.2017 року за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина»» 20.11.2017 року було зареєстровано право емфітевзису спірної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що укладення ОСОБА_2 договору емфітевзису під час дії договору оренди спірної земельної ділянки з іншим орендарем суперечить законодавству та порушує права та інтереси первинного орендаря, який належно виконуючи свої обов`язки, має право на поновлення договору оренди. В зв`язку з чим правочин, укладений під час дії іншого договору, підлягає визнанню недійсним. При проведенні державної реєстрації речових прав за договором емфітевзису державним реєстратором не було встановлено суперечності із зареєстрованим за позивачем правом оренди на спірну земельну ділянку, тому державна реєстрація здійснена з порушенням порядку державної реєстрації речових прав. Оскільки без скасування рішення про державну реєстрацію іншого речового права на підставі договору емфітевзису, позивач - орендар фактично позбавлений свого права користування спірною земельною ділянкою, рішення про державну реєстрацію емфітевтичного права за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» також підлягає скасуванню.

З такими висновками погодитись не можна ,оскільки суд дійшов до них, невірно встановивши обставини справи ,неправильно застосувавши норми матеріального і порушивши норми процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про оренду землі».

Правовою підставою набуття права орендного землекористування є укладення договору оренди земельної ділянки.

За договором оренди земельної ділянки кожна із сторін наділяється певними правами і водночас на неї покладаються певні обов`язки.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначені статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою, дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Отже, відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. У разі недотримання цієї процедури орендарем його переважне право на укладення договору оренди землі припиняється.

При цьому, переважне право орендаря буде порушене, зокрема, у разі укладення іншого договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднім орендарем про намір реалізувати своє переважне право.

Отже, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду ФГ «Агат Поділля» не вчинило будь-яких значимих юридичних дій, передбачених ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», зокрема, не повідомило орендодавця ОСОБА_1 про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та не направило орендодавцю і необхідний проект додаткової угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ст. 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

Оскільки порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України, може мати місце при укладенні договору оренди із новим орендарем за умови отримання орендодавцем письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, а ФГ «Агат Поділля» такого повідомлення на час подання позову не направило, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про порушення переважного права позивача на укладення договору оренди землі та іншого права ФГ «Агат Поділля» як користувача спірної земельної ділянки за договором оренди землі від 20.01.2014 року № 140.

При цьому, враховуючи те, що п. 5.1. договору емфітевзису від 08.11.2017 року встановлено, що землекористувач набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі від 20.01.2014 року № 140, то з огляду на відкладальну умову набуття речового права за оспорюваним договором, виключається можливість порушення прав позивача як орендаря спірної земельної ділянки до закінчення терміну дії договору оренди.

Оскільки у зв`язку з укладанням між відповідачами договору емфітевзису від 08.11.2017 року та реєстрацією речового права за цим договором на спірну земельну ділянку, суб`єктивні цивільні права та інтереси позивача, як орендаря цієї земельної ділянки не порушуються, відсутні підстави для скасування оскаржуваного договору.

Аналогічні правові висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 146/1677/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи із змісту глави 33 ЦК України, на відміну від договору оренди землі, емфітевзисом є довгострокове, відчужуване та успадковане речове право на чуже майно, яке полягає у наданні особі права володіння і користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб з метою отримання плодів та доходів від неї з обов`язком ефективно її використовувати відповідно до цільового призначення. За договором про емфітевзис відповідно до його природи власник земельної ділянки продає чи іншим способом (платно чи безплатно) передає іншій особі право користування земельною ділянкою, зберігаючи щодо неї право власності. Договір про встановлення емфітевзису є консенсуальним, а тому для виникнення емфітевтичного права не вимагається передача земельної ділянки.

Укладений між ФГ «Агат Поділля» і ОСОБА_2 договір оренди від 20.01.2014 року є зобов`язанням реальним , в той час як оскаржуваний договір емфітевзису є консенсуальним і посвідчує виникнення самостійного речового права на користування землею для с/г потреб, яке може відчужуватися.

Таким чином, юридична природа та істотні умови цих договорів є різними.

Укладання орендодавцем не договору оренди земельної ділянки, а договору емфітевзису, який є іншим видом користування чужою земельною ділянкою, не дає підстав для застосування орендарем переважного права на укладення договору оренди, яке можливе лише перед іншими орендарями.

До такого висновку щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2019 року у справі № 573/624/17-ц.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що укладенням спірного договору емфітевзису та реєстрацією цього речового права , переважне право позивача на укладення договору оренди спірної земельної ділянки на новий строк не порушується, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки необгрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог, рішення суду відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням колегією суддів нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що апеляційна скарга ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина» підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, то сплачений ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина» за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3721,50 грн підлягає стягненню з ФГ «Агат Поділля» на користь ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина».

Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» задовольнити.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 29.11.2022 скасувати.

У задоволенні позовних вимог Фермерського господарства «Агат Поділля» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина»», за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, про визнання недійсним договору емфітевзису, визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, - відмовити.

Стягнути з Фермерського господарства «Агат Поділля» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» 3 721,50 грн судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду на протязі 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий : Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К.

Оніщук В.В.