ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2273/19Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/198/23 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

з участю секретаря - Романська К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/2273/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2022 року по справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року за нововиявленими обставинами, яке ухвалено в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИв:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2019 за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування поданої заяви позивач ОСОБА_1 вказав, що підставою подання заяви є п.1, п.2 ч.2 ст. 423 ЦПК, істотні обставини про які суду не могло бути відомо, неправдиві покази відповідача.

Позивач вказав, що відповідач надав суду неправдиві покази про одержання ним компенсації за відпустку, що не відповідає дійсності, оскільки така компенсація позивачу не виплачена і ТОВ «Техномістбуд Холдинг» повинно виконати зобов`язання належним чином та виплатити компенсацію за відпустки за місцем роботи наручно тільки за згодою позивача. Така згода позивачем не надавалась, а надавалась згода тільки на відпустку.

Крім цього, у заяві зазначено, що відповідач повідомив неправдиву інформацію про те, що повернув речі позивачу, в той час, як це не відповідає дійсності.

Також, позивач зазначив, що до справи додається дублікат заробітної картки видаткового касового ордера № 522 від 26.12.2018, примірник якого перебуває також у відповідача і вказаний видатковий касовий ордер спростовує факт одержання коштів ОСОБА_1 , що підтверджується також відсутністю підпису позивача на заробітній картці та видатковому касовому ордері.

5 грудня 2022 року позивачем ОСОБА_1 додатково подана заява про уточнення вимог у якій останній вказав, що просить прийняти уточнення позовних вимог, а саме замість скасувати наказ просить прийняти до розгляду вимогу про визнання протиправним наказу, а також в доповнення до позовних вимог про поновлення на роботі просить прийняти до розгляду вимогу про визнання звільнення неправильним та зобов`язання відповідача виконати зобов`язання за договором, в тому числі зустрічне зобов`язання щодо надання відпустки. Просить врахувати, що відповідач подає неповні відомості щодо орієнтовного розрахунку розміру винагороди (заробітної плати) за законодавством, трудовим договором.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2022 року в задоволенні заяви про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами відмовлено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року у справі 607/2273/19 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу залишено в силі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржувану ухвалу суду незаконною, необгрунтованою, невмотивованою, та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить її скасувати та повернути справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Зокрема стверджує, що суд першої інстанції, всупереч вимог ст. 265 ЦПК України, в описовій частині не зазначив прізвища та ініціали представників учасників справи, у вступній частині рішення фактично продубльована назва позову позивача та не зазначені позиції позивача та відповідача (зокрема, стисло не викладений зміст позовних вимог та обставин, якими позивач обґрунтував свої вимоги, а також зміст заперечень одного із відповідачів та його представника); не зазначені заяви, клопотання учасників цивільного процесу; не зазначені інші процесуальні дії у справі (уточнення позивачем позовних вимог; прийняття судом ухвали про заміну одного із відповідачів тощо).

Також зазначає, що всупереч приписів п.п. 1-4,6 ч.4 ст.265 ЦПК України, суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення не зазначив:

фактичні обставини, які ним встановлені та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

докази, які ним відхилені та мотиви їх відхилення;

мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову;

чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду;

норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Вказує, що суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення не здійснив юридичної оцінки всіх фактичних обставин справи та доводів позивача і відповідача, наявних у справі доказів.

В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явилися.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 17 липня 2018 року він перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Техномістбуд Холдинг» на посаді електрогазозварника ІІ розряду у відділі головного механіка. Наказом ТзОВ «Техномістбуд Холдинг» від 21 грудня 2018 року №140-к його було звільнено з вказаної посади з 26 грудня 2018 року у зв`язку із скороченням чисельності працівників у даному підприємстві на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП. За два місяці до фактичного звільнення, а саме 26 жовтня 2018 року, його було повідомлено про звільнення та вказано дату звільнення 26 грудня 2018 року. 26 грудня 2018 року він написав заяву про надання йому невикористаної щорічної відпустки кількістю 12 календарних днів в період з 26 грудня 2018 року по 06 січня 2019 року, однак вказану заяву він не мав змоги подати, оскільки посадові особи відділу кадрів відмовили у її прийнятті, надавши для ознайомлення наказ про звільнення від 21.12.2018 року на якому він зробив відмітку де зазначив, що від нього не прийняли заяву про надання перед звільненням відпустки з 26 грудня 2018 року по 06 січня 2019 року. Вважає, що його звільнено із займаної посади незаконно, без права скористатися невикористаною щорічною відпусткою. У зв`язку із наведеним з метою поновлення його права на можливість піти у щорічну відпустку, просить поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 грудня 2018 року до дня постановлення рішення суду, виходячи з розрахунку середнього заробітку за день роботи в розмірі 216 грн. 56 коп.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2019, яке постановою Тернопільського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року залишено без змін, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Звертаючись до суду прешої інстанції з заявою про перегляд рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2019 за нововиявленими обставинами, заявник вказував, що суд першої інстанції при розгляді справи за його позовними вимогами не в повній мірі встановив обставини справи та не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, в тому числі показанням відповідача, які, на думку скаржника, є неправдивими.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем обставини не можуть вважатись нововиявленими обставинами, оскільки про такі позивачу було відомо на час розгляду справи по суті і щодо таких обставин позивач мав право надавати пояснення та докази. Крім того суд зазначив, що посилання позивача на неповернення йому речей судом до уваги не беруться, оскільки вирішення вказаного питання не було предметом судового розгляду в даній цивільній справі, а тому не може вважатись законною підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

З таким рішенням погоджується і колегія суддів.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Частиною 4 вказаної норми закону визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом 28 серпня 2019 року при розгляді справи №419/3259/12 нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

При цьому неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ст. 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд має виходити з визначених ч. 2 ст. 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним. Такими підставами, зокрема, є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених цим пунктом, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявниці на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Вказана позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18 (провадження № 61-14879св19).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пунктах 4-6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами" від 30.03.2012 N 4, судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Отже, підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи.

У своїй заяві ОСОБА_1 вказував, що нововиявленими обставинами у даній справі є те, що суд першої інстанції при розгляді справи за його позовними вимогами не в повній мірі встановив обставини справи та не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, в тому числі показанням відповідача, які, на думку скаржника, є неправдивими, однак колегія суддів вважає, що в оскаржуваній ухвалі місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що наведені позивачем доводи щодо надання відповідачем неправдивих показів про одержання позивачем компенсації за невикористану відпустку, не відповідає дійсності, оскільки позивачем не надавалась згода на отримання такої компенсації - не можуть вважатись нововиявленими обставинами, оскільки про такі позивачу було відомо на час розгляду справи по суті і щодо таких обставин позивач мав право надавати пояснення та докази.

Крім того суд першої інстанції також вірно зазначив, що посилання позивача на неповернення йому речей судом до уваги не беруться, оскільки вирішення вказаного питання не було предметом судового розгляду в даній цивільній справі, а тому не може вважатись законною підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, при перегляді рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року за нововиявленими обставинами зазначеним вище обставинам справи, в тому числі поясненням відповідача дав належну оцінку та врахував їх в сукупності з іншими доказами по справі. Оскаржувана ухвала суду містить вступну, мотивувальну та резолютивну частини із зазначенням у ній всіх необхідних реквізитів та в повній мірі відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України, а тому доводи апелянта про те, що оскаржувана ухвала суду даним вимогам не відповідає, є безпідставними та необгрунтованими.

Будь-яких нових доказів, які б слугували підставою для перегляду рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 не надано.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для перегляду рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами у розумінні вимог ст. 423 ЦПК України та не є підставою для перегляду судового рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року).

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів дійшла переконання, що ухвала постановлена судом з дотриманням вимог процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 06 березня 2023 року.

Головуючий

Судді