ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року

м. Харків

справа №643/17470/21

провадження № 22-ц/818/346/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2022 року у складі судді Рибальченко Л.М.,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» ( далі - КП «ХТМ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за теплову енергію за період з 08.11.2018 року по 12.04.2021 року в розмірі 22 782,22 грн. та судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2022 року позов комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за теплову енергію за період з 08 листопада 2018 року по 12 квітня 2021 року у сумі 18451,17 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 3% річних в сумі 1344 грн., інфляційні витрати в сумі 2987,05 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушенням норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що позивачем не доведені заявлені ним щомісячні показники фактично поставленої ОСОБА_1 , як споживачу, кількості гігакалорій теплової енергії протягом спірного періоду; також суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що «постачання теплової енергії підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку», які складені представниками КП «ХТМ» та представниками житлово-експлуатаційної організації; крім того судом першої інстанції проігноровано, що ним повинно було сплачуватись втрати теплової енергії у транзитних трубопроводах внутрішньобудинкової системи опалення, а не комунальні послуги централізованого опалення чи постачання теплової енергії; також вважає, що позивачем неправомірно здійснено розрахунок теплового навантаження.

Відзив на адресу апеляційного суду не надходив.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 21.07.05 року № 630, врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. № 1198, визначено взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії. Отже, підведення централізованого опалення до житлового будинку свідчить про виконання послуг КП «Харківські теплові мережі». Позивач виконав свої обов`язки щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги або відмови її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. Враховуючи, що відповідачем не надано доказів на спростування розрахунків позивача щодо розміру заборгованості, позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» підлягають задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить приміщення напівпідвалу № XIIIa. XIIIб, XIVа, XIVб, XIVв, XIVг загальною площею 71,2 кв.м в літ «А-4», які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15 т.1).

КП «ХТМ» веде господарську діяльність з вироблення, транспортування та постачання споживача теплової енергії на підставі відповідних ліцензій.

На підставі рішення Виконавчого комітету ХМР «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста» від 23.12.1998 року № 1407 в редакції рішення від 30.09.2003 року № 946 КП «ХТМ» визначено виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води.

КП «ХТМ» за адресою АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку по АДРЕСА_1 №173/17076 від 10 квітня 2018 року, №173/18392 від 08 листопада 2018 року, №173/20551 від 10 квітня 2019 року, №173/22583 від 15 листопада 2019 року, №173/24518 від 09 квітня 2020 року, № 173/26571 від 28 листопада 2020 року, №173/28373 від 12 квітня 2021 року, які складені представниками позивача та представниками житлово-експлуатаційної організації.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 має заборгованість: на жовтень 2018 року 785,21 грн, за листопад 2018 року нараховано 0,34128 Гкал на 627,54 грн, за грудень 2018 року 0,75000 Гкал на 1379,08 грн, за січень 2019 року нараховано 0,98037 Гкал на 1625,78 грн, за лютий 2019 року нараховано 0,78047 Гкал на 1219,54 грн, за березень 2019 року нараховано 0,53282 Гкал на 832,57 грн, за квітень 2019 року нараховано 0,23571 Гкал на 368,32 грн, за листопад 2019 року нараховано 0,20891 Гкал на 326,44 грн., за грудень 2019 року нараховано 0,61302 Гкал на 740,93 грн, за січень 2020 року нараховано 0,78925 Гкал на 1233,25 грн, за лютий 2020 року нараховано 0,67381 Гкал на 1052,88 грн, за березень 2020 року нараховано 0,45483 Гкал на 710,70 грн, за квітень 2020 року нараховано 0,28642 Гкал на 447,55 грн, за жовтень 2020 року нараховано 0,20997 Гкал на 275,08 грн, за листопад 2020 року нараховано 0,36054 Гкал на 472,33 грн, за грудень 2020 року нараховано 0,64042 Гкал на 951,76 грн, за січень 2021 року нараховано 0,88747 Гкал на 1404,54 грн, за грудень 2020 року нараховано 0,64042 Гкал на 951,76 грн, за січень 2021 року нараховано 0,88747 Гкал на 1404,54 грн, за лютий 2021 року нараховано 0,77275 Гкал на 1222,98 грн, за березень 2021 року нараховано 0,93728 Гкал на 1483,37 грн, за квітень 2021 року нараховано 0,81593 Гкал на 1291,32 грн(а.с. 7-9 т.1).

Відповідно до актів обстеження від 07 листопада 2017 року № ОНОТ/4281 та від 11 січня 2021 року № 173/4298 система опалення нежитлового приміщення, яке належить ОСОБА_1 є єдиною та невід`ємною частиною системи опалення житлового будинку по АДРЕСА_1 теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі».

Відповідно до Актів звіряння відпуску-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання між КП «ХТМ» та абонентом ОСОБА_1 по особистому рахунку № НОМЕР_1 станом на 01.01.2019 року заборгованість за абонентом за отриману теплову енергію складає: 18451,18 грн. Вказана заборгованість утворилася внаслідок споживання: у листопаді, грудні 2018 року, у січні, лютому, березні, квітні, листопаді, грудні 2019 року, січні, лютому, березні, квітні, жовтні, листопаді, грудні 2020 року, січні, лютому, березні, квітні 2021 року всього 14,89138 Гкал ( а.с. 6 т.1).

31.08.2021 року КП «Харківські теплові мережі» направлено ОСОБА_1 лист-вимогу щодо обов`язку сплати заборгованості за використану теплову енергію.

Як на підставу позовних вимог, КП «Харківські теплові мережі» посилалося на те, що ОСОБА_1 має заборгованість за спожиту теплову енергію за опалення за період з 08.11.2018 року по 12.04.2021 року в розмірі 22 782,22 грн, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо виконання умов договору про надання послуг постачання теплової енергії .

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Законом України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, визначено споживача теплової енергії, як фізичну особу, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридичну особу, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

З матеріалів справи убачається, що з 05.02.2010 року за відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення напівпідвалу № XIIIa. XIIIб, XIVа, XIVб, XIVв, XIVг загальною площею 71,2 кв.м в літ «А-4», які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 25235056, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Десятніченко І.В. за реєстровим номером 83 від 29.10.2005 року, тобто відповідач ОСОБА_1 є споживачем та несе обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг у розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Матеріали справи свідчать про те, що нежитлові приміщення, які розташовані в будинку за адресою: АДРЕСА_1 обладнані системою опалення, яка є єдиною із системою опалення будинку, що підтверджується актами обстеження від 07 листопада 2017 року № ОНОТ/4281 та від 11 січня 2021 року № 173/4298.

Як свідчать акти про підключення та відключення опалення в житловому будинку по АДРЕСА_1 №173/17076 від 10 квітня 2018 року, №173/18392 від 08 листопада 2018 року, №173/20551 від 10 квітня 2019 року, №173/22583 від 15 листопада 2019 року, №173/24518 від 09 квітня 2020 року, № 173/26571 від 28 листопада 2020 року, №173/28373 від 12 квітня 2021 року, які складені представниками позивача та представниками житлово-експлуатаційної організації, вказаний будинок підключався до центрального опалення та відповідно відключався в неопалювальний період, а отже, і зазначені нежитлові приміщення також були підключені до центрального опалення.

За період користування тепловою енергією у вказаних нежитлових приміщеннях з 08 листопада 2018 року по 12 квітня 2021 року рахується заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 18 451,17 грн (а.с. 6-9,17 т.1).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що починаючи з листопада 2018 року відповідач, фактично користувався своєю власністю та отримував надані послуги з теплопостачання.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що з листопада 2018 року відповідач не користувався належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями.

Відповідно до частин першої третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Крім того частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача, за відсутності іншого погодженого строку, сплачувати отримані житлово-комунальні послуги щомісяця.

Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно з пунктом 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Доказів відключення нежитлових приміщень, які належать відповідачу від мереж централізованого опалення, або ненадання таких послуг за період з 08.11.2018 року по 12.04.2021 року, відповідачем не надано.

Як убачається з розрахунку КП «Харківські теплові мережі» заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію за період з 08.11.2018 року по 12.04.2021 року складає 18 451,17 грн.

Зазначена сума підлягає стягненню з власника нежитлових приміщень на користь позивача.

Що стосується вимог КП «ХТМ» щодо стягнення з ОСОБА_1 індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія погоджується з наданими позивачем розрахунком інфляційних втрат та трьох відсотків річних, згідно з яким розмір інфляційних втрат з листопада 2018 року по березень 2021 року становить 2987,05 грн, 3% річних - 1344,00 грн.

Оскільки, відповідачем не надано доказів на спростування розрахунків позивача щодо розміру заборгованості, позовні вимоги КП «ХТМ» в частині інфляційних втрат та 3% річних також підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384,389,390 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова