Справа №: 343/444/23
Провадження №: 2/0343/191/23
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна компанія автомобільні дороги України» про стягнення нарахованої заборгованості із заробітної плати, суд-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувшись 28.02.2023 до Долинського районного суду Івано-Франківської області просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача, Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна компанія автомобільні дороги України", на його користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату в сумі 59756,28 грн, індексацію за несвоєчасну виплату заробітної плати розмірі 2125,13 грн за весь період прострочення, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 14728,28грн, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 39081,84 грн. Всього 115 691.53 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, за один місяць.

Стягнути з відповідача всі витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що він працював у філії «Долинської дорожньої експлуатаційної дільниці» Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна компанія автомобільні дороги України", з оплатою праці згідно із штатним розписом.

31 жовтня 2022 року він звільнений з роботи за власним бажанням.

За період роботи у філії «Долинської ДЕД» ДП «Івано-Франківький облавтодор» ВАТ «ДАК автомобільні дороги України» йому заробітна плата виплачувалась нерегулярно, у зв`язку із чим станом на жовтень 2022 у відповідача перед ним склалася заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2022 року по жовтень 2022 року включно в розмірі 59756,28 грн, а також компенсація за невикористану відпустку в сумі 14728,28 грн.

У добровільному порядку керівництво відповідача заборгованість не погашає, розрахунок із заробітної плати до теперішнього часу не провело, незважаючи на те, що у вказаний період, він свої трудові обов`язки виконував, проте заробітну плату не отримував.

У відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На день пред`явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку складає 39081,84 грн.

Крім цього, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів (статті 1 і 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати).

Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Правові, економічні й організаційні основи підтримання купівельної спроможності громадян при зростанні цін визначено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», норми якої поширюються на всі підприємства, установи й організації незалежно від форм власності та господарювання, а також на фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру.

Виходячи з наведених приписів законодавства, заборгованість заробітної плати підлягає індексації і становить 2125,13 грн. за весь період прострочення.

Вважає дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», ч. 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У довідці, наданої відповідачем, зазначена сума заборгованості по заробітній платі, належна до сплати працівникові, а не нарахована, вважається, що всі податки та інші обов`язкові платежі вже були відраховані, тому стягненню підлягає вся сума заробітної плати, вказана у довідці (а.с.1-6).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2023 цивільна справа № 343/444/23 за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна компанія автомобільні дороги України", про стягнення нарахованої заборгованості із заробітної плати передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.17).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28.02.2023 відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Роз`яснено сторонам їх право заявити відвід судді з підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі з позовною заявою та додатками для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов, які повинні відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, а також доказів, що підтверджують обставини, на яких грунтуються його заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, і документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву та доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Встановлено позивачу, п`ятиденний строк з дня отримання відзивів для подання відповіді на відзиви, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Відповідач не пізніше п`яти днів з дня отримання відповіді позивача на відзив, до початку розгляду справи по суті, має право підготувати заперечення на відповідь на відзив, та направити позивачу й суду з підтвердженням такого направлення учасникам справи.

Роз`яснено учасникам справи, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення є їхнім правом. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (а.с.18).

Представник відповідача скористався своїм правом та 13.03.2023 надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якій зазначив, що ДП «Івано-Франківський облавтодор» звертає увагу суду на те, що право на виплату компенсації за невчасну виплату заробітної плати не порушено на момент пред`явлення позову, оскільки згідно ст. 4 Закону № 2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», таке право виникне у позивача в момент виплати заборгованості по заробітній платі, а отже позовна вимога про стягнення компенсації за невчасно виплачену заробітну плату не підлягає задоволенню та є передчасною. (а.с.23-24).

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ільницький Я.І. (ордер серії ІФ №008567 а.с.10), в судове засідання не з`явилися, хоч про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому Законом порядку. Представник позивача подав заяву, згідно якої просить проводити та закінчувати розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задоволити (а.с.28).

Представник відповідача Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в судове засідання, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать оголошення на офіційному сайті Долинського районного суду про виклик в судове засідання (а.с.21) та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 22). У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 39081,84грн. Розгляд справи просить проводити без їх участі (а.с.23-24).

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши відзив на позовну заяву, вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

У відповідності до положень ч.1ст. 21 Закону України «Про оплату праці» , працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ст. 15 Закону України "Про оплату праці", форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не

укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до положень ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що відповідно до вимог ст. 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається, виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Судом встановлено, що позивач справі ОСОБА_1 працював на посаді тракториста в філії «Долинська ДЕД» ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Згідно наказу № 17-к від 31.10.2022 ОСОБА_1 на підставі ст. 33 КЗпП України (за згодою сторін), було звільнено з займаної посади, про що у трудовій книжці позивача 31.10.2022 було зроблено відповідний запис №27 (а.с.9 зв.стор.).

Відповідно до довідки виданої начальником філії "Долина ДЕД" ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 за період лютий 2022 жовтень 2022 становить 59756,28 грн, компенсація за невикористану відпустку становить 14728,28 грн. (а.с. 8).

Відповідно до положень ч.1ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган

зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з роз`ясненнями, даними в п.6 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Вирішуючи спірні правовідносини, які виникли в даній справі між сторонами, суд вважає доведеним наявність перед позивачем заборгованості по заробітній платі за період з лютого 2022 року до жовтня 2022 року, в розмірі 59756,28 грн, та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 14728,28 грн, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 , щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 59756,28 грн. (без утримання податку на прибуток й інших обов`язкових платежів) за період з лютого 2022 року по жовтень 2022року та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 14728,28 грн (без утримання податку на прибуток й інших обов`язкових платежів) .

Щодо позовних вимог в частині стягнення індексації за несвоєчасну виплату заробітної плати за весь період прострочення , суд дійшов наступного висновку :

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці», заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про оплату праці», в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» - індексація грошових доходів населення, це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими.

Згідно роз`яснень п. 22 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно з ст. 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають,

підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 103 відсотків (величину порога індексації).

За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати.

Відповідно до розрахунку, який додається позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви, сума індексації заробітної плати за період з лютого 2022 року по лютий 2023 року становить 2125,13 грн(а.с.3).

Вказаний розрахунок відповідачем не оспорюється та не спростовується, а отже приймається судом до уваги (ч.1 ст.82 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що відповідачем порушено права позивача на своєчасне отримання заробітної плати та інших виплат, а тому приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої суми індексації заробітної плати в розмірі 2125,13 грн.

При цьому суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що вимога про виплату компенсації за несвоєчасну виплачену заробітну плату не підлягає задоволенню та передчасною з тих підстав, що працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з наступного.

Відповідно до положень ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Як вбачається із роз`яснень даних у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як встановлено, станом на день ухвалення рішення у справі фактичний розрахунок відповідачем з позивачем не проведено.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження

Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/.

Згідно довідки Долинської ДЕД від 10 січня 2023 року середньоденна заробітна плата позивача з урахування податків та зборів становить 433,30грн. (8914,60+9717,44):(22+22)=433,30 без урахування податків та зборів, про що не заперечує і відповідач (а.с.8).

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2022 року по 23.03.2023 року (по день постановлення рішення), що включає (22+22+22+20+17) - 103 робочих дні, складає 44629, 90 грн. (433,30 грн. х 103 робочих дні).

Крім цього, при стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст.117 КЗпП України, суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ цієї Постанови при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №359/10023/16-ц.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги принципи розумності, справедливості та

пропорційності, враховуючи розмір основної заробітної плати, а також те, що відповідачем не виплачено з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу разом із середнім заробітком за час затримки розрахунку по даний час, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до заявлених позовних вимог за період з 31.10.2022 по день пред`явлення позову 28.02.2023 в розмірі 39 081.84 грн.

При цьому, з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету.

Щодо відшкодування витрат по справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано ордер серії ІФ №008567 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 , адвокатом Ільницьким Я.І. (а.с.10); заява про попередній орієнтований розрахунок витрат по справі , відповідно до якої позивачем витрачено 4000,00грн. витрат на правову допомогу (а.с.13); акт прийняття передачі виконаних робіт (а.с.14) та квитанцію №49 від 28.02.2023 про сплату гонорару адвокату в розмірі 4000,00грн. (а.с.15).

Враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути на користь позивача 4000,00 гривень понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Окрім цього, позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення заробітної плати, звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1073,60 грн.

Згідно вимог п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст. 3,21, 94,95, 115, 141, 233 КЗпП України, ст.ст. 15,24 ЗУ «Про оплату праці», ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», керуючись статтями 133,141, 258, 259, 263, 265, 268, 279, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна компанія автомобільні дороги

України» про стягнення нарахованої заборгованості із заробітної плати задоволити.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні у розмірі 59756 (п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят шість) гривень 28 копійок.

Рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 компенсацію у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати, відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи в сумі 2125 (дві тисячі сто двадцять п`ять) гривень 13 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 14728 (чотирнадцять тисяч сімсот двадцять вісім) гривень 28 коп. компенсації за невикористану відпустку .

Стягнути з Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 жовтня 2022 року по 28 лютого 2023 року у розмірі 39 081 ( тридцять дев`ять тисяч вісімдесят одну) гривню 84 коп. з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп. витрат за надання правової допомоги згідно квитанції.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь держави 1073,60 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Дочірне підприємство «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», , вул.Петрушевича,1 м.Івано-Франківськ , 76004.

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш