Номер провадження 2/754/1430/23 Справа №754/8230/22
27 лютого 2023 року м.Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді Скрипки О.І.
при секретарі Моторенко К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Деснянський відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 12.04.2007 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № K2S4GK00260035, відповідно до якого вона отримала кредитні кошти в іноземній валюті на придбання житлової нерухомості в сумі 162 000 доларів США під 12,264 % річних за користування кредитними коштами із кінцевим строком повернення до 11.04.2027 року. В забезпечення виконання її зобов`язань за кредитним договором 12.04.2007 року між нею та відповідачем було укладено договір іпотеки, за яким вона передала в іпотеку відповідачу квартиру АДРЕСА_1 . У травні 2022 року вона дізналась, що 24.01.2022 року постановою головного державного виконавця Деснянського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) відкрито виконавче провадження № 68301506 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. № 2591 від 05.09.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог відповідача за кредитним договором в розмірі 6 826 191,34 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 76 357,30 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 59 670,68 доларів США, комісія у розмірі 17 523,00 доларів США, пені у розмірі 99 507,43 долари США, плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом 3500,00 грн.
Як зазначає позивач, вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки письмова вимога про усунення порушення виконання зобов`язання їй не направлялась і докази отримання нею такого повідомлення відсутні. Крім того, виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до неї. Також, у провадженні Деснянського районного суду м.Києва знаходиться цивільна справа № 754/7182/15-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до неї про стягнення заборгованості, яка на момент вчинення виконавчого напису перебувала на розгляді. Відтак, з урахуванням вказаного не можна встановити безспірність вимог відповідача до неї. Позивач зауважила, що відповідачем пропущено строк, протягом якого відповідач міг звернутись із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису, а також нотаріусом не було перевірено, чи розповсюджуються на відносини між нею та відповідачем дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стосовно мораторію на звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 05 вересня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 2591, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , а також покласти на відповідача судові витрати.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 22.09.2022 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, а також витребувано у приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальної справи, на підставі яких був вчинений виконавчий напис за реєстровим № 2591 від 05.09.2019 року щодо стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів сумі 6 826 191,34 грн.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 22.09.2022 року вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 29.11.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, а також просить розглядати справу в його відсутність.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався.
За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача у своїй заяві.
Треті особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Третя особа - приватний нотаріус Бондар І.М. просить розглянути справу в її відсутність.
Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.
Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 12.04.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та позивачем було укладено кредитний договір № K2S4GK00260035, відповідно до якого банк надав позивачу кредитні кошти в іноземній валюті на придбання житлової нерухомості в сумі 162 000 доларів США під 12,264 % річних за користування кредитними коштами із кінцевим строком повернення до 11.04.2027 року.
Також, в забезпечення виконання її зобов`язань за кредитним договором 12.04.2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки, за яким позивач передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .
05.09.2019 року приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 2591 від 05.09.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог відповідача за кредитним договором в розмірі 6 826 191,34 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 76 357,30 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 59 670,68 доларів США, комісія у розмірі 17 523,00 доларів США, пені у розмірі 99 507,43 долари США, плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом 3500,00 грн.
Вказаний виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у Деснянському ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) (виконавче провадження № 68301506 від 24.01.2022 року).
Позивач просить задовольнити її вимоги, посилаючись на порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами.
Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.
За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Згідно із ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду; позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя, що передбачено ч. 3ст. 33 ЗУ «Про іпотеку».
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19ст. 34 ЗУ «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів унормовано Главою 14 ЗУ «Про нотаріат» та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.
Згідно з ч. 1ст. 1 ЗУ «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 ЗУ «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено у главі 14 ЗУ «Про нотаріат».
Відповідно до ст.87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів та зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.
При цьому ст.50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для таких висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачеві можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
У постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України (постанова від 05 липня 2017 р. у справі № 6-887цс17) захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так із підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі.
Таким чином, з наведених приписів вбачається, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в переліку, чи подані всі передбачені переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.
Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15.
Як свідчать наявні матеріали справи, у даному випадку нотаріус не переконався у безспірності заборгованості та наявності у кредитора права на безспірне стягнення заборгованості.
Так, судом встановлено, що у провадженні суду на розгляді як на момент вчинення виконавчого напису, так і на даний час знаходиться цивільна справа № 754/7182/15-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором.
Наведене свідчить про те, що на час вчинення виконавчого напису спір між сторонами щодо заборгованості за договором про іпотечний кредит не було остаточно вирішено. Відтак, на час вчинення виконавчого напису сума боргу не була безспірною, оскільки спір продовжував вирішуватись в судовому порядку, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Звертаючись у суд з даним позовом, ОСОБА_1 , серед іншого, посилається на неможливість встановлення безспірності вимог банку до неї, що знайшло своє підтвердження під час судового розгляду. Відтак, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, у зв`язку з чим, оспорювальний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства.
Вказані доводи позивача не спростовані відповідачем.
Вищевикладені обставини та підстави суд вважає достатніми для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому інші доводи позивача судом не оцінюються.
Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1488,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 10, 76, 81, 133, 141, 244-245, 259, 263-265, ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 05 вересня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 2591, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: