Провадження № 2/357/411/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А. Ю., при секретарі Олексієнко Ю. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до: 1) ОСОБА_2 ; 2) ОСОБА_3 ; 3) ОСОБА_4 , про стягнення витрат на оплату комунальних витрат,
У грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить: 1) стягнути з відповідачів на його користь витрати на оплату комунальних платежів за утримання будинку та прибудинкової території та послуг централізованого теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: з ОСОБА_2 - 14 302,77 грн., з ОСОБА_4 - 4 362,76 грн., з ОСОБА_3 - 487,59 грн.; 2) стягнути судовий збір в сумі 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 2 000 грн.
В обґрунтування позову вказано, що позивач з ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від спільного проживання з відповідачем мають двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 28.01.2005 позивач разом з відповідачами приватизували 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Після розірвання шлюбу відповідач не вносить плату за комунальні платежі, тому весь тягар по утриманню квартири лягає на позивача. Вказує, що ним було оплачено за надані послуги: ЖЕК № 7 - 10 865,54 грн. за період з жовтня 2019 року по серпень 2022 року включно; теплопостачання - 22 588 грн. за період з жовтня 2019 року по квітень 2022 року включно. Оскільки співвласники несуть солідарну відповідальність відповідно до своєї частки по утриманню спільного майна, тому починаючи з жовтня 2019 року по січень 2021 року включно всі понесені витрати полягають поділу між ним та відповідачем-1, враховуючи, що в цей час діти були неповнолітніми. Починаючи з лютого 2021 року набула обов`язку по утриманню майна старша донька, оскільки досягнула повноліття, а з квітня 2022 року такого обов`язку набула менша донька.
14.12.2022 відповідно до протоколів автоматизованого розподілу судових справ між суддями вказані справи передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.
19.01.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справах та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
22.03.2023 позивач подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, проти заочного рішення не заперечує, позовні вимоги в частині стягнення витрат на комунальні послуги з дітей не підтримав та просив закрити провадження в цій частині у зв`язку з відмовою.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи за зареєстрованою адресою проживання, отримавши копії ухвал про відкриття провадження та позовні заяви з додатками, з відзивом (запереченнями) на позов до суду не звертались, тому суд ухвалив провести у справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09.06.2021 перебували в шлюбі, який 30.05.2012 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .
Від шлюбу позивач з відповідачем-1 мають двох доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 04.03.2003 та серії НОМЕР_3 від 22.04.2004 відповідно.
Право співвласників на вказані частки зареєстроване в Білоцерківському міському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом № 6676475 від 05.03.2005.
Відповідачі з 23.02.2016 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивач з жовтня 2019 року по серпень 2022 року поніс витрати по утриманню спільного з відповідачами майна в розмірі 33 453,99 грн., що підтверджується копіями квитанцій КП БМР "Білоцерківтепломережа", КП БМР ЖЕК № 7 та платіжними квитанціями про сплату послуг з теплопостачання, а також послуг з прибирання й утримання будинків і прибудинкових територій.
Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
При вирішенні спору, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Згідно статті 9 даного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Частиною 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Згідно з п. 5 частини 2 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до статі 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно з частиною четвертою статті 319 ЦК України власність зобов`язує.
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 356 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (стаття 360 ЦК України).
Таким чином, оскільки кожному відповідачу належить частка квартири, суд вважає про наявність підстав для стягнення понесених позивачем витрат на утримання спільного майна.
Разом з тим, позивач заявив відмову від позову в частині стягнення понесених ним витрат з відповідачів-2, -3.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За правилом п. 1 ч. 2 ст. 49, ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відмова позивача від позову - це одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги й на закриття порушеного позивачем процесу.
Згідно з ч. 3 ст. 206 ЦПК України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне прийняти відмову позивача від позову в частині вимог до ОСОБА_4 про стягнення 4 362,76 грн. та до ОСОБА_3 про стягнення 487,59 грн. та постановити ухвалу про закриття провадження в цій частині.
При цьому суд враховує, що у відповідності до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства").
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Будь-яких відомостей (доказів), які б спростовували викладені в позовній заяві обставини матеріали справи не містять.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення даного позову в частині стягнення з відповідача-1 на користь позивача суми заборгованості в розмірі 14 302,77 грн., відповідно до її частки у праві спільної часткової власності.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати.
В силу вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до положень ч. 4, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду надано:
1) акт виконаних робіт від 14.11.2022, складений між адвокатом Бойко І.Ю. та клієнтом ОСОБА_1 , на загальну суму 2 000 грн.;
2) квитанцію до прибуткового касового ордера від 14.11.2022 про сплату ОСОБА_1 адвокату Бойко І.Ю. 2 000 грн.;
3) ордер серії АІ № 1338128 від 13.11.2022 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Бойко І.Ю., що виданий на підставі договору № 15 від 13.11.2022;
4) свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю № 4339/10 від 28.10.2020.
З наданих документів вбачається, що вартість послуг наданих адвокатом клієнту та прийнятих клієнтом, що полягають у оформленні позовної заяви до суду становить 2 000 грн.
Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18.
Отже, суд розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази, подані стороною, є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, адже цей розмір доведений документально, обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, при цьому відсутні правові підстави для їх зменшення.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на часткове задоволення позову по даній справі, суд дійшов висновку, що судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу підлягають стягненню з відповідача-1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, позивачем до трьох відповідачів заявлено позовні вимоги на загальну суму 19 153,09 грн., задоволено судом до стягнення з відповідача-1 суму 14 302,77 грн., тобто 74,68% від заявленої суми, отже сума витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача-1 на користь позивача становить 1 493,60 грн. (2 000 х 74,68%).
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню 741,12 грн. (992,40 х 74,68%) судового збору.
Керуючись ст. 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 273, 280, 282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату комунальних платежів в розмірі 14 302,77 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 1 493,60 грн. та судовий збір в розмірі 741,12 грн.
В частині позовних вимог до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - провадження закрити.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Відповідач-1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 .
Відповідач-2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 .
Відповідач-3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А. Ю. Цуранов