Провадження номер 2/756/1750/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики № 23-09-2021 від 23 вересня 2021 року у розмірі 3 304,00 доларів США, що становить 120 822,65 грн, три проценти річних за користування грошовими коштами за період з 24 вересня 2022 року по 12 грудня 2022 року у розмірі 794,45 грн, що разом становить 121 617,10 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1216,17 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 23 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів в розмірі 108861,60 грн, що за курсом НБУ було еквівалентно 4062,00 доларів США.

Пунктом 3.1 договору позики було визначено графік повернення коштів, проте відповідач не дотримався виконання цього пункту договору і не повертає вчасно та в повному обсязі.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору виникла заборгованість, станом на 12 грудня 2022 року становить 3304,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 120822,65 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 грудня 2022 року головуючим суддею у даній справі визначено суддю Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено розгляд справи на 13 грудня 2023 року.

13 грудня 2023 року судове засідання було відкладено до 09 березня 2023 року через неявку сторін.

Позивач та його представник у судові засіданні 13 лютого 2023 року та 09 березня 2023 року не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача засобами поштового зв`язку подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд позов задовольнити з підстав та мотивів викладених у позовній заяві.

Відповідач у судові засіданні 13 лютого 2023 року та 09 березня 2023 року не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Син відповідача надав до суду заяву, складену зі слів його батька ОСОБА_2 , в якій останній повідомив, що не з може прибути у судове засідання через те, що перебуває на території російської федерації та позбавлений можливості повернутися, оскільки наразі закриті кордони. З наведених підстав також позбавлений можливості здійснювати виплати боргових зобов`язань позивачу. Одночасно повідомляє, що від зобов`язань по поверненню позики не відмовляється та просить перенести судове засідання на дату після відкриття кордонів з Україною.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Судом встановлено, що 23 вересня 2021 року ОСОБА_2 взяв у позику в ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 108861,60 грн, що за курсом НБУ було еквівалентно 4062,00 доларів США, що підтверджується укладеним між ними договором позики № 23-09-2021 від 23 вересня 2021 року (а.с. 5-6).

Пунктом 3.1 договору позики визначено графік повернення коштів. Зокрема сплата коштів мала відбуватися щомісячно 23 числа у сумі 3403,60 грн, що еквівалентно 127,00 доларів США протягом одинадцяти місяців з жовтня по серпень включно, а останній платіж за дванадцятий місяць у сумі 71422,00 грн, що еквівалентно 2665,00 грн. мав відбутися 23 вересня 2022 року. Таким чином визначений кінцевий строк повернення останнього платежу - 23 вересня 2022 року.

Відповідно до п. 7.2 договору позики, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором є передача заставодавцем протягом десяти календарних днів з дня підписання даного договору в заставу рухоме майно, а саме: автомобіль марки Volkswagen Passat, тип загальний легковий - загальний універсал-в, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , синього кольору, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого ЦЕНТР 8047, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 28 лютого 2019 року.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_2 частково здійснював боргові зобов`язання. Зокрема, у жовтні, листопаді, грудні 2021 року та січні 2022 року відповідачем сплачено по 127,00 доларів США, у липні 2022 року - 60,00 доларів США, у серпні 2022 року - 50 доларів США, у жовтні 2022 року - 40 доларів США, а всього - 758 доларів США. Несплаченою залишалась заборгованість у розмірі 3304,00 доларів США (а.с.7).

Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе боргових зобов`язань.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц провадження № 14-446цс18 від 16 січня 2019 року відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Станом на день звернення позивача до суду із позовними вимогами, відповідач в повному обсязі взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, відтак з нього підлягає стягненню залишок заборгованості за договором позики від 23 вересня 2021 року у розмірі еквівалентному 3304,00 доларів США, що складає 120822,65 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Три проценти річних від простроченої суми становить 794,45 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку 625 ЦК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 1216,17 грн , які підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 526, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76- 83, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) заборгованість за договором позики № 23-09-2021 від 23 вересня 2021 року в розмірі 120822,65 грн., три відсотки річних в розмірі 794,45 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1216,17 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2023 року.

Суддя І.С. Шролик