РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.

секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 адвоката Черкес Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії, -

ВСТАНОВИВ:

КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради звернулося до суду з вказаним позовом про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 боргу за спожиті послуги централізованого опалення в сумі 45 417,25 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог комунальне підприємство зазначає, що частина квартири АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради в 1998 році, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.11.2021 року відсутня інформація щодо реєстрації в реєстрі речових прав на 70/100 частин даної квартири. Частина квартири АДРЕСА_1 , співвласниками якої є відповідачі, забезпечується послугами централізованого опалення, постачанням теплової енергії, які надає позивач. Із 01.10.2013 року по 01.10.2022 року відповідачі не сплачували у повному обсязі за надані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 01.12.2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.02.2023 року закрито провадження у справі №295/11773/22 в частині позовних вимог КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог. За змістом відзиву, відповідачі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 померли, а ОСОБА_2 призначена опікуном над малолітньою онукою ОСОБА_10 , 2014 року народження. В позовній заяві зазначено період стягнення заборгованості з 01.10.2013 року по 01.10.2022 року, однак представником позивача не надано належних та припустимих доказів на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності, сплив якої є підставою для відмови у позові. З розрахунку, який додано до позовної заяви, вбачається, що остання оплата внесена у вересні 2017 року, позов скеровано до суду 11.11.2022 року. Із таблиці під назвою «обороти по ОР», наданого позивачем, вказані оплати послуг, однак відповідач зазначає, що особисто вона з 2006 року не проживала за даною адресою і не сплачувала за послуги централізованого опалення, а тому вважає, що позивачем у таблиці невірно вказано розрахунок щодо оплати по 50 грн., по 100 грн. Також вважає, що ці дані вказано умисно для переривання строку позовної давності. Документ під назвою обороти по ОР1000 (33639) станом на 07.11.2022 року не ідентифікований, не вказано з якого електронного носія він роздрукований, а тому ставиться відповідачем під сумнів. За наведених обставин, ОСОБА_2 вважає, що позивачем не надано належних доказів розрахунку боргу за вказаний ним період.

Від представника позивача Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надійшла відповідь на відзив, у якій остання щодо аргументів відповідача, згаданих у відзиві, про пропуск строку позовної давності по заборгованості за період з 01.10.2013 року по 01.10.2022 року в сумі 45 417,25 грн. зазначила, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено із 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року на всій території України карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався та на час ухвалення рішення у справі карантин в Україні продовжено до 30.04.2023 року. Законом України від 30.03.2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Представник позивача вважає, що строк позовної давності продовжено на строк дії карантину, тому заборгованість за період з 12 березня 2017 року (з 12 березня 2020 року встановлено карантин 3 роки позовної давності) до 01 жовтня 2022 року підлягає до стягнення.

У судовому засіданні представник позивача пояснила, що квартира має два окремих особових рахунки: один на власника 30/100 ід.частин квартири, інший на 70/100 ід.частин, належних відповідачам. Заборгованість, судовий збір, витрати БТІ просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , оскільки інші відповідачі померли.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Черкес Т.А. у судовому засіданні просила відмовити у позові з підстав, наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується інформацією КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 23.01.2023 року, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №1619 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 станом на січень 2003 року (до моменту запровадження електронного Реєстру прав власності на нерухоме майно) власниками 70% квартири АДРЕСА_3 були ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 згідно свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 22.06.1998 року (а.с. 41).

З копії свідоцтва про право власності на житло від 22.06.1998 року, виданого відділом по приватизації державного житлового фонду слідує, що 70/100 ід.частин квартири АДРЕСА_1 належить на праві приватної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 (а.с. 42).

Відповідно до ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно із ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

У силу статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до положення п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із ч. 1 ст. 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Заборгованість по обслуговуванню 70/100 ід.частин квартири АДРЕСА_1 станом на 01.10.2022 року складає 45 417,25 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по особовому рахунку (а.с. 8-12).

Як передбачено ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання, згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормами статтей 257, 267 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Разом з тим, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Як вбачається, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачем(-ами) частково сплачувалися кошти за послуги з централізованого опалення, внаслідок чого в силу положень ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривався та починався заново після такого переривання.

Згідно з розрахунком заборгованості останній платіж за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії) був здійснений відповідачем(-ами) в листопаді 2017 року на суму 50,86 коп. Таким чином, після указаної оплати, що свідчить про визнання відповідачем(-ами) свого боргу, перебіг позовної давності у три роки перервався та розпочався заново.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався та на час ухвалення рішення у справі карантин в Україні продовжено до 30.04.2023 року (постанова Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Крім цього, Законом України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому Законами України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ, від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, від 15 серпня 2022 року №2500-IX, від 16 листопада 2022 року №2738-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено відповідні Укази Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, від 18 квітня 2022 року №259/2022, від 17 травня 2022 року №341/2022, від 12 серпня 2022 року №573/2022, від 07 листопада 2022 року №757/2022, від 06 лютого 2023 року №59/2023 якими строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

З огляду на викладене, а саме неодноразове переривання перебігу позовної давності внаслідок оплати послуг централізованого опалення та початку перебігу позовної давності заново, а в подальшому продовження законодавчими актами України визначеного статтею 257 ЦК України строку загальної позовної давності на строк дії карантину та дії в Україні воєнного стану, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності та відмови з огляду на дану обставину у задоволенні позову.

У статтях 12, 81 ЦПК України закріплений обов`язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд критично ставиться до викладених у відзиві тверджень про навмисне внесення до розрахунку заборгованості відомостей про часткову оплату за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії) з метою переривання строку позовної давності, оскільки згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім цього, посилаючись на ненадання позивачем доказів зарахування вказаних сум на рахунок комунального підприємства власниками квартири АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 , в порушення положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України щодо обов`язку доказування, безпосередньо сама із клопотанням про витребування таких доказів від позивача до суду не зверталась.

Враховуючи те, що 70/100 ід.частин квартири АДРЕСА_1 , співвласниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , забезпечується послугами централізованого опалення (постачання теплової енергії), які надає КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, однак відповідачі порушують свій обов`язок щодо оплати наданих послуг, суд вважає за необхідне стягнути з них заборгованість в сумі по 11 354,31 грн. з кожного на користь позивача відповідно розміру їх часток у праві власності (по 1/4 за кожним з відповідачів згідно з ч. 1 ст. 357 ЦК України).

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в дольовому порядку на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, що підтверджено документально, а саме в сумі по 620,25 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

На виконання ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 01.12.2022 року представником КП «Житомирське обласне МБТІ» Житомирської обласної ради надано суду копію свідоцтва про право власності на житло від 22.06.1998 року, виданого відділом по приватизації державного житлового фонду, стосовно співвласників 70/100 ід.частин квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

У листі від 23.01.2023 року №29 КП «Житомирське обласне МБТІ» Житомирської обласної ради просило суд вирішити питання щодо грошової компенсації витрат комунального підприємства, пов`язаних із наданням доказу до суду. Відповідно до наданого комунальним підприємством розрахунком розмір понесених витрат у зв`язку із наданням доказу на виконання ухвали Богунського районного суду міста Житомира у справі №295/11773/22 склав 1 159,20 грн.

За змістом ч. 3 ст. 140 ЦПК України у випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Дійшовши висновку про часткове задоволення позовних вимог та враховуючи положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь КП Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради 579,60 грн. витрат, пов`язаних із витребуванням доказів, тобто по 289,80 грн. з кожного відповідача.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 133, 140, 141, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за спожиті послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії в сумі 11 354 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят чотири) грн. 31 коп. та 620,25 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за спожиті послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії в сумі 11 354 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят чотири) грн. 31 коп. та 620,25 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради 579,60 грн. витрат, пов`язаних із витребуванням доказів, тобто по 289,80 грн. з кожного відповідача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, адреса: м. Житомир, вул. Київська, 48, .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач 2: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач 3: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач 4: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя Д.В. Кузнєцов