Справа № 442/1462/23
Провадження № 2-з/442/3/2023
УХВАЛА

іменем України

08 березня 2023 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Хомик А.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, подану до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и в:

07.03.2023 до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_1 , про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви.

В обґрунтування заяви покликається на те, що їй належала квартира АДРЕСА_1 , яка нею була приватизована і у якій вона проживає з 1991 року. Іншого житла у неї немає і ніколи не було.

У 2019 році, вона через похилий вік та загострення захворювань, звернулася за допомогою до свого сина, ОСОБА_2 , який проживає у м.Дрогобичі. Вона є особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання (захворювання серця, щитоподібної залози), і вся пенсія йде на лікування. Сином було запропоновано укласти відповідний договір, за яким він отримує у власність мою квартиру, а я догляд та матеріальну підтримку від нього, на що вона погодилась. Проте, у січні 2023 року ОСОБА_3 запитав її, що вона думає робити із великою заборгованістю по комунальних послугах, яка утворилася у сумі близько 20 тис. гривень. Це було сказано різко, у присутності сторонніх осіб і свідчило про те. що син невдоволений її проживанням у даній квартирі. Вона була приголомшена таким запитанням і взагалі ставленням сина, так як всю пенсію витрачає на ліки і харчування. За комунальні послуги, вважала що платить син, так як він згодився допомагати їй взамін на квартиру. Іншим способом син не допомагав.

Перебуваючи у тривозі через поведінку сина вона звернулася за правовою допомогою до адвоката Партики О.В., яка надала їй інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з даної інформації, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 30.08.2019, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів В.Я.

Але підписуючи договір з сином, вона вважала, що укладає з ним договір довічного утримання, відповідно до якого він зобов`язується надавати їй матеріальну допомогу для проживання і лікування, а вона передає квартиру.

Оскільки спірний договір дарування на користь сина ОСОБА_4 укладено внаслідок помилки, вона має намір оскаржити його у судовому порядку. Враховуючи вже введення її в оману сином щодо природи даного правочину, а також поведінку сина протягом останніх місяців, вона змушена звернутися із даною заявою про забезпечення позову до його пред`явлення, оскільки невжиття їх може призвести до утруднення виконання рішення.

Зазначає, що такі заходи забезпечення позову, як заборона ОСОБА_2 вчиняти певні дії, а саме: щодо виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 , щодо реєстрації місця проживання інших осіб у вказаній квартирі, а також вчиняти інші дії з приводу вказаного нерухомого майна, а саме: відчужувати, передавати в іпотеку, оренду, управління, не становитиме санкцію для Відповідача або спосіб примусити його діяти певним чином під загрозою заподіяння збитків шляхом вжиття заходів забезпечення позову, а також не є свідченням зловживання стороною Позивача своїми правами на шкоду ОСОБА_3 зі санкціонованого дозволу суду.

Застосування у даній справі заходів забезпечення позову, про які вона просить, перешкоджатиме лише настанню ще більших негативних наслідків та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, не порушуючи при цьому прав та охоронюваних законом інтересів будь-яких осіб.

Потреби у застосуванні зустрічного забезпечення не вбачає, оскільки заходи про які вона просить мають виключно попереджувальний характер, для забезпечення реального і ефективного виконання рішення суду у спорі та не змінюватимуть суті існуючих правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивачки, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

У рішенні Дейвіда Горнсбі (David Hornsby) та Ади Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки, № 18357/91, § 40 від 19 березня 1997 року, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece), Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначає, що має намір оскаржити Договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 30.08.2019, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів В.Я., а тому зважаючи на можливість вільного відчуження вказаної квартири третім особам та реєстрацію в ній інших осіб, просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони виселяти її з спірної квартири та вчиняти будь-які дії щодо даної квартири: відчужувати, передавати в іпотеку, оренду, управління та накласти арешт на дане нерухоме майно.

На думку суду наведене заявником у заяві про забезпечення позову не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що подана заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового забезпечення позову.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 149-153, 158 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, подану до подання позовної заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Хомик А.П.