Справа № 461/1731/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Львівської державної нотаріальної контори про скасування обтяження з будинку,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом про скасування обтяження з будинку. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить 3/10 частини будинку АДРЕСА_1 . Згідно договору довічного утримання, накладено заборону на відчуження 7/10 частин будинку. В той же час, розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, будинковолодіння АДРЕСА_1 , було розділено на два самостійні, з присвоєнням окремих номерів. Визнано за частиною будинку, яка належить ОСОБА_1 , власність. Інша частина надійшла у власність ОСОБА_2 . Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на будинок зареєстровано обтяження. Оскільки дія договору довічного утримання закінчилась 15 грудня 1989 року, зі смертю відчужувача, просить суд скасувати обтяження на нерухоме майно.

Ухвалами Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2023 року, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Крім того, задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі, разом з позовною заявою та додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією, яка була отримана 21 грудня 2022 року, що стверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив до суду подано не було, а тому суд вважає, що справу слід розглянути на підставі наявних у ній даних та доказів.

У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що відповідно до договору довічного утримання від 14 вересня 1989 року, ОСОБА_3 передала в рівних частинах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , 7/10 будинку за адресою АДРЕСА_1 . Вказаним договором, старшим державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори, накладено заборону на відчуження 7/10 частин будинку /а.с.52-53/.

Згідно договору купівлі-продажу від 28 вересня 1990 року, позивачем придбано 3/10 частини дерев`яно-цегляного житлового будинку АДРЕСА_1 /а.с.4-5/.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, на будинок АДРЕСА_1 , наявне обтяження на підставі договору довічного утримання /а.с.10/.

В той же час, як вбачається з наданої суду інвентаризаційної справи вищевказаного будинку, розпорядженням Залізничної районної адміністрації від 07 липня 2004 року №661, будинок АДРЕСА_1 , було розділено на два самостійні, з присвоєнням окремих номерів. Визнано за частиною будинку, яка належить ОСОБА_1 , (частина фундаменту демонтованого будинку «А-1») власність в цілому і залишено цій частині будинку АДРЕСА_1 /інвентаризаційна справа, а.с.119/.

При цьому, як вбачається з плану Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, будинок А-1 (який належить позивачу), -є демонтованим /інвентаризаційна справа, а.с.117/.

Пунктами 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України, встановлено вимоги до форми та змісту позовної заяви, яка повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Відповідно до п. п. 5.1 п. 5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір;про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Так, під час розгляду справи, судом було встановлено, що старшим державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори, накладено заборону на відчуження 7/10 частин будинку в АДРЕСА_1 , яку позивач і просить скасувати. В той же час, позивач звертається з позовною заявою до Першої Львівської державної нотаріальної контори, яка не накладала заборону на відчуження майна позивача. Вказане свідчить, що позивачем подано позовну заяву до неналежного відповідача.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, судом було встановлено, що на майно позивача не було накладено жодного обтяження, оскільки йому належить 3/10 частини будинку, в той час як арешт накладено на іншу частину 7/10 частини домоволодіння. А тому, позивачем не наведено та не надано доказів, що накладений арешт будь-яким чином порушує саме його права.

Більше того, суд вважає за необхідне зазначити, що як вбачається з матеріалів справи, позивач просить скасувати обтяження з будинку АДРЕСА_1 , який згідно плану Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, взагалі є демонтованим та складається лише з залишків фундаменту.

Суд також звертає увагу позивача на положення ст. 74 ЗУ «Про нотаріат», згідно якої, одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Частиною 2 ст. 755 ЦК України встановлено, що договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

У вказаних статтях чітко передбачено процедуру зняття заборони відчуження майна та встановлено, що саме нотаріус знімає таку заборону, внаслідок припинення договору довічного утримання, а не суд.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку з їх безпідставністю, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів порушення його прав у спірних правовідносинах, за захистом яких він звернувся.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд , -

У Х В А Л И В :

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Першої Львівської державної нотаріальної контори про скасування обтяження з будинку,- відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.І. Ліуш