Справа № 165/293/21 Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М.
Провадження № 22-ц/802/241/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного письмового провадження без виклику учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 , на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 02 серпня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду даний позов, мотивуючи вимоги тим, що 17 квітня 2007 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківської послуги, в зв`язку з чим підписала відповідну заяву. Позивач вказує, що ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду про те, що заява разом з «Умовами» та «Правилами» надання банківських послуг, «Тарифами» складають між ними договір про надання банківських послуг. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала і на час звернення до суду остання має заборгованість на загальну суму 16798,60 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачки.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 02 серпня 2022 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 квітня 2007 року в сумі 16798,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Приватбанк» 2270 гривень сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення фактичних обставин та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду частково скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків відмовити. В апеляційній скарзі покликається на те, що вимоги банку щодо тіла кредиту є обґрунтованими, вказує на доведеність банком позовних вимог в цій частині. Разом з тим, не погоджується та вважає безпідставним нараховану заборгованість за відсотками. Також вказує про помилковість висновків суду щодо стягнення з неї судового збору. Зазначає, що подала докази про наявність підстав для звільнення її від сплати судового збору як інваліда ІІ групи.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що розмір процентної ставки сторонами було узгоджено в заяві від 17 квітня 2007 року, де зазначено, що розмір базової процентної ставки складає 1,9 % на місяць (22,8 % на рік). Відповідачем не спростовано факт укладення кредитного договору. В даному випадку посилання представника відповідача на застосування до даних правовідносин правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 є безпідставним, оскільки відповідачка не була позбавлена можливості внести заперечення щодо не підписання нею Умов та Правил надання банківських послуг. Просить рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не у повній мірі відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, 17 квітня 2007 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.21).

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_1 ознайомилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, та погодилася з ними.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому змінювався.

Згідно з довідкою банку відповідачці ОСОБА_1 після підписання кредитного договору без номера від 17 квітня 2007 року, були видані декілька кредитних карток (а.с.20).

Банк у позові вказує, що згідно із розрахунком заборгованості за договором від 17 квітня 2007 року вона становить 13188,73 грн за тілом кредиту та 3609,87 грн за відсотками.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за кредитним договором становить -13188,73 гривні за тілом кредиту та 3609,87 гривні за відсотками.

Оскільки позичальник не виконувала належним чином зобов`язання за укладеним з банком договором від 17 квітня 2007 року і має непогашену заборгованість за кредитом, то суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідачки кредитної заборгованості за тілом кредиту.

В цій частині судове рішення не оскаржується відповідачкою, а тому на предмет обґрунтованості та відповідності закону апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до виписки по рахунку вбачається, що відповідачка до певного часу виконувала належним чином свої зобов`язання за кредитним договором (а.с. 40-60).

Проте, позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку розуміла відповідач ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (17 квітня 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01 лютого 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Також роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається зі змісту заяви позичальниці від 17.04.2007 року (а.с.21), базова процентна ставка за кредитним лімітом встановлена в розмірі 1,9% на місяць на залишок заборгованості (тобто, 22,8% річних).

Однак, матеріалами справи встановлено, що в наданих позивачем розрахунках заборгованості за договором б/н від 17 квітня 2007 року зроблено розрахунок заборгованості із застосуванням різних відсоткових ставок (а.с.4-17).

З аналізу розрахунку заборгованості слідує, що з часу укладення договору і до 31.12.2012 року банком застосовувалась процентна ставка відповідно до умов заяви - 22,8 % на рік (1,9% на місяць). Проте, в подальшому банком здійснено та застосовано збільшення процентів у розмірах 30, 00% (з 01 січня 2013 року), 34,80 % (з 01 вересня 2019 року), 43,20 % (з 01 квітня 2015 року) і більше.

Разом з тим, у деякі періоди застосування збільшеної процентної ставки у відповідача була відсутня заборгованість за кредитним договором.

Отже, колегія суддів вважає такі дії банку неправомірними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ознайомлення боржника про зміну в сторону збільшення визначених договором процентів, а також не надано обґрунтованості підстав для збільшення процентів, які обумовлені обома сторонами.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розуміла, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, а тому помилково стягнув нараховані банком проценти.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

Відтак, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення вимог в частині стягнення відсотків, які не передбачені умовами договору.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження у матеріалах цивільної справи. За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку про помилковість рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Таким чином, з огляду на викладене, суд доходить висновку про задоволення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості лише за тілом кредиту у сумі 13188,73 грн.

Разом з тим, покликання відповідачки в апеляційній скарзі на помилковість висновків суду щодо стягнення з неї судового збору також є обґрунтованими з наступних підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з неї судовий збір, адже вона є інвалідом ІІ групи і в силу положень п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок його сплати, підстави звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України Про судовий збір.

Пільги зі сплати судового збору визначені у статті 5 Закону України Про судовий збір.

Вирішуючи питання судових витрат, суд першої інстанції за відсутності інформації під час розгляду справи та ухвалення заочного рішення про наявність у відповідачки статусу інваліда другої групи помилково стягнув із неї на користь позивача витрати зі сплати судового збору у сумі 2270 грн. (копія довідки долучена до апеляційної скарги).

Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Наведена норма підлягає застосуванню також у випадках, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції і в частині вирішення питання судових витрат, а саме стягнення із відповідача на користь позивача витрат зі сплати судового збору у сумі 2270 гривень підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, позов задоволено частково - на 78 %, а відповідач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору в судах різної інстанції, тому судовий збір, який потрібно було сплатити при поданні апеляційної скарги за вимоги щодо стягнення відсотків у сумі 3609,87 грн, слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» в користь держави судовий збір у розмірі 749,10 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд бере до уваги доводи апеляційної скарги і щодо стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом, і в частині стягнення судового збору і в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та відмовляє в позові.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 382,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 02 серпня 2022 року в даній справі в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом у сумі 3609 (три тисячі шістсот дев`ять) гривень 87 копійок та стягнення з неї судового збору в дохід держави в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень скасувати та відмовити в цій частині позову.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у розмірі у 749 (сімсот сорок дев`ять) гривень 10 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 березня 2023 року.

Головуючий

Судді