Провадження № 2/369/859/23
РІШЕННЯ

Іменем України

20.03.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

за участю секретаря Світлак Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 лютого 2021 року ним був направлений запит до АТ «Київоблгаз» про надання письмової форми договору розподілу природного газу згідно постанови НКРПЕ від 30 вересня 2015 року №2494 «Про затвердження кодексу газорозподільних систем». Листом №81014-лв-0221 від 05 лютого 2021 року товариством надіслано договір розподілу природного газу підписаний уповноваженою особою. 03 березня 2021 року зазначений договір був ним підписаний та повернутий на адресу відповідача.

09 вересня 2021 року представники відповідача прибули до належного йому домоволодіння з вимогою допустити їх на територію для фіксування несанкціонованого відбору природного газу, проте у зв`язку з ненаданням співробітниками АТ «Київоблгаз» письмових свідоцтв про вакцинацію від COVID-19 або ПЛР тестів, відсутністю захисних масок у доступі на територію домогосподарства ним було відмовлено.

На спростування домислів про несанкційний відбір природного газу ним були надані наступні документи для огляду: фото пломби на запорній арматурі, акт АТ «Київоблгаз» про відключення об`єкта від газопостачання від 29 жовтня 2019 року, фото лічильника газу станом на 09 вересня 2021 року, акт звіряння з ТОВ ГК «Нафтогаз України» №29343 та претензії до АТ «Київоблгаз» на підключення до нового постачальника природного газу ТОВ ГК «Нафтогаз України», які були проігноровані.

16 вересня 2021 року у поштовій скриньці ним було знайдено повідомлення АТ «Київоблгаз» від 02 вересня 2021 року про припинення газопостачання та вимогу сплатити борг. Із зазначеним він не погоджується та вважає самоправством та тиском з боку відповідача по відношенню до нього.

Згідно наданого повідомлення про припинення газопостачання та погашення боргу АТ «Київоблгаз» приховав судовий процес по незаконному нарахуванні позивачеві коштів за розподіл природного газу та позбавлення його пільгової сплати за розподіл природного газу (справа №369/13523/20). В зв`язку з чим не чекаючи розгляду справи, товариство визнало позивача боржником.

Крім того, позивач зазначив, що неправомірними діями відповідача йому спричинена моральна шкода, оскільки він змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже втрачати значних зусиль та часу, а для інваліда війни 2 групи, з 75% втратою працездатності це вимагає додаткових моральних та фізичних зусиль. Усі ці обставини призвели до виникнення у нього хвилювань та переживань, що негативно позначилися на його психоемоційному стані. Також після протиправного «візиту» з обвинуваченнями у несанкційному відборі газу він був змушений цілих два тижня лікуватися, стабілізувати цукор та артеріальний тиск.

Виходячи з наведеного, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність АТ «Київоблгаз»;

- визнати повідомлення АТ «Київоблгаз» про припинення природного газу та сплати боргу за розподіл природного газу від 02 вересня 2021 року протиправним;

- визнати договір про розподіл природного газу АТ «Київоблгаз» з ОСОБА_1 від 27 лютого 2021 року недійсним;

- зобов`язати АТ «Київоблгаз» укласти новий договір на розподіл природного газу згідно вимог Кодексу газорозподільних систем, затверджений постановою НКРПЕ №2494;

- визнати АТ «Київоблгаз» в порушенні ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постанови КМ від 09 грудня 2020 року №1236, №641 від 22 липня 2020 року, розпорядження №95 від 17 червня 2021 року Бучанської РДА Київської області, піддавши небезпеці їх з дружиною здоров`я;

- визнати винним АТ «Київоблгаз» в порушенні права на отримання договору про розподіл природного газу;

- визнати винним АТ «Київоблгаз» в порушенні п.1 гл.5 Кодексу газорозподільних систем;

- стягнути з відповідача на його користь спричинену моральну шкоду в розмірі 66000грн.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 вересня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі.

22 вересня 2022 року на електронну адресу суду АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» направлено письмові пояснення на позовну заяву, в яких товариство позов не визнало, вказавши, що позовна заява не містить відповідних підстав та обґрунтувань в чому саме полягає бездіяльність відповідача. Представник товариства зазначила, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх цивільних прав, оскільки оскаржуване позивачем повідомлення від 02 вересня 2021 року є документом-попередженням та безпосередньо не впливає на права та обов`язки відповідного суб`єкта господарювання у контексті його відносин з газорозподільною організацією.

Крім того, обов`язок надіслання повідомлення про припинення передбачено Кодексом газорозподільних систем, що затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494.

Також вказала, що у відповідності до умов викладених в Кодексі газорозподільних систем - Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи (далі - ГРМ) та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти Договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому порядку підключені їх об`єкти.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається, у відповідності до п.1 ч.3 розд. VI Кодексу ГРМ. Договір розподілу природного газу є публічним договором та є договором приєднання, що укладається з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Умови цього Договору є однаковими для всіх споживачів України, що відповідають Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Підтвердженням приєднання до умов Договору розподілу є підписана та повернута на адресу Оператора ГРМ заява-приєднання, та/або сплачений Споживачем рахунок за послуги розподілу природного газу, та/або фактичне споживання природного газу. 27 січня 2016 року Споживачем ОСОБА_1 сплачено рахунок за надані послуги в сумі 1 000,00 грн. В подальшому на вимогу позивача відповідачем було направлено підписану уповноваженою особою форму договору розподілу природного газу, який ОСОБА_1 було підписано та повернуто на адресу АТ «Київоблгаз». Враховуючи, що існуючий між сторонами договір є дійсним, укладення нового договору чинним законодавством не передбачено.

Щодо відшкодування моральної шкоди, відповідач зазначив, що позивачем не надано жодних документальних підтверджень вини та власне протиправності діянь з боку відповідача, а також обґрунтованого розрахунку по визначенню заявленого ОСОБА_1 розміру моральної шкоди.

Ухвалою від 22 вересня 2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Позивач подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу в письмовому провадженні без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Пазюра О.О. в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без участі представника товариства, проти задоволення позовних вимог заперечувала.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є споживачем послуг з розподілу природного газу АТ «Київоблгаз» за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Неграші, вул. Ватутіна, 36.

02 вересня 2021 року АТ «Київоблгаз» складено повідомлення від 02 вересня 2021 року про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості, відповідно до якого повідомлено споживача ОСОБА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) про те, що його заборгованість за послуги з газопостачання становить 5 586,55 грн, у зв`язку з чим, у випадку несплати простроченої заборгованості в повному обсязі не пізніше 3 (трьох) календарних днів після отримання цього повідомлення, споживач зобов`язаний надати безперешкодний доступ працівникам АТ «Київоблгаз» для здійснення заходів з примусового припинення газопостачання до об`єкту позивача.

АТ «Київоблгаз» є оператором газорозподільної системи, тобто суб`єктом господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства та здійснює щодо неї функції оперативно - технологічного управління.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із фізичними особами (побутовими споживачами), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, їх постачальників регулюються Кодексом газорозподільних систем, затверджених Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494 та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498.

У відповідності до п.1.2 та 1.3 розділу 1 Типового договору розподілу природного газу, умови цього договору однакові для всіх споживачів, та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до вимог п.1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ, оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання на об`єкт споживача з дотриманням Правил безпеки систем газопостачання (затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 15 травня 2015 року №285, далі - ПБСГ) та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках:

1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу;

2) отримання від Оператора ГТС повідомлення про припинення розподілу природного газу споживачу у випадках:

- відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника у відповідному розрахунковому періоді;

- відсутності підтвердженої номінації у діючого постачальника на обсяги транспортування природного газу для потреб споживача;

3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання;

4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»;

5) розірвання договору розподілу природного газу;

6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ;

7) несанкціоноване відновлення газоспоживання;

8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт;

9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ;

10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим);

11) відмова представникам Оператора ГРМ в доступі на об`єкти або земельну ділянку Споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання, та/або комерційний вузол обліку газу, для здійснення контролю відповідності встановленого газоспоживаючого обладнання проєктній документації, обстеження газових мереж до ВОГ та/або газоспоживаючого обладнання;

12) в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно пункту 2 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ Споживач зобов`язаний допустити представників Оператора ГРМ на власні об`єкти та не протидіяти їм при здійсненні заходів з припинення (обмеження) розподілу природного газу. При отриманні від Оператора ГРМ письмової вимоги про самостійне обмеження або припинення споживання (відбору) природного газу споживач зобов`язаний виконати вимогу Оператора ГРМ та самостійно обмежити або припинити споживання (відбір) природного газу.

Пунктом 3 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, якщо внаслідок несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за договором розподілу природного газу Оператор ГРМ не здійснив припинення (обмеження) розподілу природного газу споживачу-боржнику через відмову в доступі до об`єкта споживача або на письмову вимогу Оператора ГРМ споживач самостійно не обмежив чи не припинив споживання (відбір) природного газу з ГРМ, Оператор ГРМ має право вимагати від споживача, крім оплати послуги розподілу природного газу, сплати компенсації.

Відповідно до п. 27 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496, якщо побутовий споживач не здійснив оплату за спожитий природний газ протягом десяти днів після строку, визначеного договором постачання природного газу, постачальник має право, з урахуванням положень пункту 25 цього розділу, здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу шляхом направлення споживачу письмового повідомлення (з відміткою про вручення) з вимогою самостійно припинити споживання природного газу за рахунок перекриття запірного пристрою перед газовим приладом та допустити представника постачальника за пред`явленням службового посвідчення на об`єкт для пломбування запірних пристроїв, що має здійснюватися з дотриманням техніки безпеки. При цьому в повідомленні про припинення споживання природного газу постачальник має зазначити підстави та дату припинення газоспоживання, яка не може бути раніше ніж через три дні після дати отримання повідомлення.

Постачальник має право здійснити заходи з припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт Оператора ГРМ. Для цього постачальником має бути укладений з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам (договір не вимагається у передбачених цими Правилами випадках припинення газопостачання, ініційованих через інформаційну платформу Оператора ГТС). За необхідності здійснення заходів з обмеження чи припинення газопостачання споживачу Оператором ГРМ (крім передбачених цими Правилами випадків припинення газопостачання, ініційованих через інформаційну платформу Оператора ГТС) постачальник надсилає Оператору ГРМ відповідне письмове повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність здійснення ним заходів з припинення/обмеження розподілу природного газу споживачу, копію якого надсилає споживачу (з позначкою про вручення), в якому повинен зазначити підстави припинення, дату та час, коли необхідно припинити розподіл природного газу на об`єкт споживача. У такому разі Оператор ГРМ відповідно до умов укладеного договору на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання, здійснює в установленому порядку припинення розподілу природного газу на об`єкт споживача, після чого повідомляє про це постачальника.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

При цьому, порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, між позивачем та відповідачем існує спір щодо наявності заборгованості за послуги з газопостачання та їх розміру.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, серед іншого, просив визнати бездіяльність та повідомлення АТ «Київоблгаз» від 02 вересня 2021 року про припинення газопостачання та сплати боргу за розподіл природного газу протиправними.

Разом з цим, позивач не обґрунтував з посиланнями на належні та допустимі докази, яку саме бездіяльність він вважає протиправною та які саме були вчинені порушення з боку відповідача при складенні повідомлення від 02 вересня 2021 року та які права позивача, як споживача природного газу, були при цьому порушені.

В той же час слід зазначити, що повідомлення не є документом, що встановлює факт порушення позивачем вимог чинного законодавства, не є розрахунком заборгованості за послуги з газопостачання, а є лише фіксацією певних обставин, зокрема, існуючої заборгованості та способом інформування про це позивача.

Тобто, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту, а саме визнання протиправним повідомлення про припинення газопостачання та сплату боргу, не відновлює можливе порушене право позивача.

Відомості, що містяться у повідомленні від 02 вересня 2021 року про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості самі по собі, без вчинення відповідачем активних дій, не породжують для побутового споживача настання юридичних наслідків, не порушують його права та не породжують спірних правовідносин, у яких підлягає захисту порушене право побутового споживача, а тому у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання договору розподілу природного газу, укладеного між сторонами 27 лютого 2021 року недійсним та зобов`язання відповідача укласти новий договір слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором.

Договір розподілу природного газу є публічним.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року №2498 (зі змінами), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1384/27829 було затверджено типовий договір розподілу природного газу.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.3 Типового Договору, цей Договір є публічним договором, договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Таким чином, для приєднання до умов договору розподілу природного газу та фактичного укладення договору споживачу необов`язково мати підписану заяву-приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених законодавством дій, а саме: сплатити за послуги Оператора ГРМ; мати документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно з п. 4 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному вебсайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Відповідно до п. 5 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Згідно абз. 2 п. 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, на письмову вимогу споживача Оператор ГРМ зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення надати споживачу підписану уповноваженою особою Оператора ГРМ письмову форму договору розподілу природного газу.

Фактом приєднання споживача ОСОБА_1 до умов договору розподілу природного газу, який є договором приєднання, є споживання природного газу, передання абонентом оператору ГРМ показників лічильника, часткова оплата відповідачем рахунку за послуги з розподілу природного та відсутність заяви відповідача про припинення розподілу природного газу.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що на вимогу ОСОБА_1 відповідачем було направлено підписану уповноваженою особою форму договору розподілу природного газу, який 27 лютого 2021 року був підписаний та повернутий позивачем на адресу АТ «Київоблгаз».

Презумпція правомірності правочину встановлена ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З огляду на положення ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи, що позивачем не наведено передбачених законом підстав, з яких спірний договір може бути визнаний недійсним, а також те, що договір на розподіл природного газу від 27 лютого 2021 року є типовим договором, при підписанні якого позивач ознайомлювався та погодився з його умовами, з огляду на приписи ч.1 ст. 81 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, договір розподілу природного газу між сторонами є укладеним, підстав для визнання його недійсним, виходячи з вищенаведеного суд не вбачає, а отже відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про укладення нового договору.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

За правилами частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частина друга статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Частинами третьою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

В позовній заяві приводиться лише оціночне судження позивача щодо завдання йому моральної шкоди, яка полягає в тому, що звинувачення в несанкційному відборі газу з боку відповідача призвели до виникнення у ОСОБА_1 хвилювань та переживань, що негативно позначилося на його психоемоційному стані, однак позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що моральна шкода останньому спричинена саме з вини відповідача, відсутній причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зазначені позовні вимоги є безпідставними, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги стосовно визнання АТ «Київоблгаз» винним в порушенні Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», Постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22 липня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», розпорядження райдержадміністрації №95 від 17 червня 2021 року «Про протиепідемічний стан на території Бучанського району Київської області, пов`язаний із гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2» задоволенню не підлягають, оскільки визнати особу винною можливо за вчинення кримінального або адміністративного правопорушення. В даному випадку в межах цивільної справи суд позбавлений можливості встановити винність чи невинуватість особи.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 76-81, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. О. Фінагеєва