Провадження № 2/597/20/2023
Справа № 597/1352/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2023 р. м. Заліщики

Заліщицький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді В.В.Васильченка, з участю секретаря судового засідання В.М.Богдана,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі засідань Заліщицького районного суду в м.Заліщики Тернопільської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представник адвокат Кульгавець Сергій Михайлович, до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування державних актів про право власності на земельні ділянки

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 14.11.2022 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування державних актів про право власності на земельні ділянки.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями її розгляд доручено судді В.В.Васильченку.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він та відповідачка - ОСОБА_2 є власниками по 1/2 частині, кожен, будинковолодіння, що в АДРЕСА_1 .

24.09.2012 року позивачу ОСОБА_1 видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №798042, що за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розміром 0,0143 га, кадастровий номер 020050527 та серії ЯМ №798041, що за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розміром 0,0500 га, кадастровий номер 020050526.

Відповідачці ОСОБА_2 16.08.2012 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №942335, що за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розміром 0,0500 га, кадастровий номер 020050523 та серії ЯМ №942336, що за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства, розміром 0,0143 га, кадастровий номер 020050524.

У серпні 2022 року у сторін виникла потреба розпорядитися належною їм на праві спільної часткової власності нерухомістю, для чого вони звернулися до державного реєстратора прав на нерухоме майно Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області для реєстрації земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що в АДРЕСА_1 .

Однак державний реєстратор своїми рішеннями №№64652823, 64652936, 64654064, 64653033 від 31.08.2022 року відмовив сторонам у державній реєстрації права власності на нерухоме майно з мотивів невідповідності заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Вичерпавши можливість досудового врегулювання спору ОСОБА_1 , з метою його вирішення, звернувся до суду із позовною заявою про скасування державних актів на право власності на земельні ділянки:

серії ЯМ №798041 на земельну ділянку розміром 0,0500 га, кадастровий номер 020050526, який виданий 24.09.2012 року на ім`я ОСОБА_1 ;

серії ЯМ №798042 на земельну ділянку розміром 0,0143 га, кадастровий номер 020050527, який виданий 24.09.2012 року на ім`я ОСОБА_1 ;

серії ЯМ №942335 на земельну ділянку розміром 0,0500 га, кадастровий номер 020050523, який виданий 15.08.2012 року на ім`я ОСОБА_2 ;

серії ЯМ №942336 на земельну ділянку розміром 0,0143 га, кадастровий номер 020050524, який виданий 15.08.2012 року на ім`я ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 27 грудня 2022 року. Через неявку сторін підготовче засідання у справі відкладено на 24 січня 2023 року.

Від відповідачки ОСОБА_2 , до суду, надійшла заява про розгляд даної справи у її відсутності, позов визнає та просить задоволити їх в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це у заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Від позивача ОСОБА_1 , до суду, надійшла заява про розгляд справи у його відсутності . Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ст.211 ч.3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що справу слід вирішити за наявними матеріалами та задоволити позов, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка - ОСОБА_2 є співвласниками, кожен по 1/2 частині, будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.08.2009 року, виданим Заліщицькою державною нотаріальною конторою та зареєстрованим в реєстрі за №988, витягами з ДРРПНМ №309934614 та №309932754 від 15.09.2022 року.

24.09.2012 року позивачу ОСОБА_1 видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №798042, що за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розміром 0,0143 га, кадастровий номер 020050527 та серії ЯМ №798041, що за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розміром 0,0500 га, кадастровий номер 020050526.

Відповідачці ОСОБА_2 16.08.2012 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №942335, що за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розміром 0,0500 га, кадастровий номер 020050523 та серії ЯМ №942336, що за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства, розміром 0,0143 га, кадастровий номер 020050524.

Оглядом вказаних державних актів встановлено, що їх видано на одні і ті ж земельні ділянки, розмірами 0.0500 га та 0.0143 га, двом власникам частини будинку, причому щодо земельної ділянки розміром 0.0143 га , в актах, зазначено різне цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та «для ведення особистого селянського господарства».

Тому, коли в серпні 2022 року у сторін виникла потреба розпорядитися належною їм, на праві спільної часткової власності нерухомістю (будинком в АДРЕСА_1 ), для чого вони звернулися до державного реєстратора прав на нерухоме майно Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, рішеннями №№64652823, 64652936, 64654064, 64653033 від 31.08.2022 року їм було відмовлено у реєстрації права власності на вказані земельні ділянки, з мотивів невідповідності заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Відповідно до п.п.9, 10 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр», який набрав чинності з 01.01.2013, усі державні акти, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними, незалежно від наявності чи відсутності кадастрового номера. До 01.01.2013 державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Державні акти на право приватної власності на землю серії ЯМ №798041 на земельну ділянку розміром 0,0500 га, кадастровий номер 020050526, та серії ЯМ №798042 на земельну ділянку розміром 0,0143 га, кадастровий номер 020050527, які видані 24.09.2012 року на ім`я ОСОБА_1 є дійсними, в судовому порядку не оспорювалися.

Державні акти на право приватної власності на землю серії ЯМ №942335 на земельну ділянку розміром 0,0500 га, кадастровий номер 020050523 та серії ЯМ №942336 на земельну ділянку розміром 0,0143 га, кадастровий номер 020050524, які видані 15.08.2012 року на ім`я ОСОБА_2 є дійсними, в судовому порядку також не оспорювалися.

Право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровим № 020050526 та 020050527, з підстав, визначених законодавством, не припинялося.

Право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки з кадастровим № 020050523 та 020050524, з підстав, визначених законодавством, не припинялося.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).

Згідно зі статтею 78 ЗК України, у редакції на час набуття права власності на земельні ділянки позивачем та відповідачем, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

За змістом статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

До 01.01.2013 державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

З 01.01.2013, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до пункту 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина четверта, п`ята статті 158 ЗК України).

Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Також, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» 23.02.2006 № 3477-ІV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи №2,4,7,11 до Конвенції.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно зі статтею 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (ч.1 ст.153 ЗК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

До того ж, у відповідності до п. 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43 (далі по тексту Інструкція) в редакції, яка діяла на час отримання відповідачами державних актів на право власності на земельні ділянки, також було визначено, що державний акт на право власності на земельну ділянку видавався на підставі рішення районної державної адміністрації.

При цьому, відповідно до п. 1.16 Інструкції технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку включала з-поміж іншого, зокрема: виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки; заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта; висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки.

Згідно п. 2.14 Інструкції державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою складався у двох примірниках, підписувався органом, який прийняв рішення про передачу (надання) земельної ділянки у власність (постійне користування), та відповідним державним органом земельних ресурсів.

Отже, на думку суду, саме відсутність належної координації здійснення землеустрою та державного контролю за використанням земель, координації діяльності державних органів земельних ресурсів, а також неналежна підготовка висновків щодо надання земельних ділянок, що полягало в наданні Заліщицькою міською радою до технічної документації з виготовлення позивачем та відповідачкою державних актів на право власності на земельні ділянки в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , призвело до порушення прав на належне користування та розпорядження земельними ділянками позивача.

У зв`язку з наведеним, та з урахуванням визнання позову відповідачкою, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності позивача та відповідачки на земельні ділянки підлягають задоволенню, оскільки землеустрій спірних земельних ділянок з кадастровими номерами: 020050526, 020050527, 020050523, 020050524 здійснений на підставі рішення органу місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою, яке не відповідало вимогам чинного на момент його винесення, законодавства.

Таким чином, вказані спірні земельні ділянки позивача та відповідачки сформовані, а відомості про них зареєстровані у Державному земельному кадастрі - протиправно.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права і інтереси.

Оцінюючи у цій справі наявність підстав для втручання у право на мирне володіння майном, суд виходить з такого.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1Першого протоколу до Конвенції, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що прийняття рішень про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо спірних земельних ділянок, належних позивачу та відповідачці, позбавляє їх можливості володіти, користуватися та розпоряджатися об`єктом власності, позбавляє позивача загалом правомочностей власника землі у повному обсязі, а отже, є втручанням у право на мирне володіння майном.

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідачки ОСОБА_2 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Враховуючи зазначене, наявні підстави для задоволення позову, який спрямований на захист від втручання у право власності позивача на земельні ділянки, набуте у встановленому законом порядку.

При цьому, суд зауважує, що ОСОБА_2 не позбавлена права захистити свої інтереси у порядку, визначеному законодавством.

Керуючись статями 11, 12, 13, 81, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати недійсними та скасувати державні акти на право власності на земельні ділянки:

серії ЯМ №798041 на земельну ділянку розміром 0,0500 га, кадастровий номер 020050526, який виданий 24.09.2012 року на ім`я ОСОБА_1 ;

серії ЯМ №798042 на земельну ділянку розміром 0,0143 га, кадастровий номер 020050527, який виданий 24.09.2012 року на ім`я ОСОБА_1 ;

серії ЯМ №942335 на земельну ділянку розміром 0,0500 га, кадастровий номер 020050523, який виданий 15.08.2012 року на ім`я ОСОБА_2 ;

серії ЯМ №942336 на земельну ділянку розміром 0,0143 га, кадастровий номер 020050524, який виданий 15.08.2012 року на ім`я ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляцію, яка подається безпосередньо Тернопільському апеляційному суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідачка: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя В. В. Васильченко