Справа № 346/1385/20
Провадження № 22-ц/4808/270/23
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Шандалович В.В.,

з участю особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Жидецької С.Р., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Даниліва Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на 3/4 частки квартири та земельних ділянок, придбаних у шлюбі, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею Васильковським В.В. 08 грудня 2022 року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 про визнання права власності на 3/4 частки квартири та земельних ділянок, придбаних у шлюбі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 04 жовтня 2005 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб. Шлюб розірвано 03 січня 2020 року.

13 липня 2005 року (ще до укладення шлюбу), він придбав квартиру по АДРЕСА_1 за особисті кошти. У липні 2017 року вирішив зробити обмін даної квартири на іншу, продати квартиру на АДРЕСА_2 та купити квартиру по АДРЕСА_3 , оформити договір купівлі-продажу на відповідачку.

16 червня 2018 року квартиру за адресою АДРЕСА_2 , вартістю 28739,00 грн, він продав. В цей же день придбав квартиру АДРЕСА_4 , житловою площею 27,5 м. кв., загальною 51,0 м. кв, вартістю 49420 грн. Обидві угоди вчинено ним послідовно в один день. Відповідно остання квартира була придбана за кошти вилучені з продажу попередньої квартири, а саме за його особисті кошти.

Також згідно договорів купівлі-продажу від 16.06.2018 року в шлюбі придбано земельні ділянки, а саме земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0500 га вартістю 42 685,00 грн та земельна ділянка для ведення садівництва загальною площею 0,0310 га вартістю 16349 грн, що розташовані за адресою АДРЕСА_5 .

Вважає, що вартість спірного майна після розірвання шлюбу істотно збільшилася у результаті внесення ним особистих коштів у зв`язку з придбанням квартири (28739 грн) та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_5 .

Враховуючи, що вартість 1/2 частини половини становить 54 227 грн, відповідно вартість його частки збільшилася з 54 227 грн до 82 996 грн (54 227 грн+28 739 грн) та становить 75% у вартості майна на даний час, тобто у частках це - 3/4.

Просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на 3/4 частки квартири та земельних ділянок (а.с.1-4,том.1).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 08 грудня 2022 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером :23:005:0055, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0310 га, для ведення садівництва, з кадастровим номером :23:005:0079, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 . В задоволенні решти позову відмовлено (а.с.232-237, том.1).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що має право на більшу частку у спільному майні подружжя,оскільки загальна вартість придбаного майна по АДРЕСА_6 у шлюбі становить 108454 грн. Розмір його частки у спірному майні є більшим за ? за рахунок того, що майно частково придбано за його власні кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_7 , ще до шлюбу.

Після розірвання шлюбу суттєво збільшено вартість майна за його особисті кошти, а саме, по периметру збудовано огорожа з моноліту (бетон,арматура) з вставками суцільної металевої бляхи, добудовано три кімнати та проведено утеплення будинку ззовні, встановлено вікна та двері (металопластик) в кількості 10 шт, проведено штукатурення кімнат, встановлено підлогу з підігрівом, металевий дашок над балконом, металеву підшивку даху з освітленням, збудовано навіс для автомобіля, що підтверджується квитанціями про придбання будівельних матеріалів.

Зазначає, що відповідачкою не надано доказів того, що придбання квартири по АДРЕСА_2 вчинено в інтересах сім`ї та нею вносились кошти на виконання кредитних зобов`язань згідно кредитного договору від 14.07.2005 року і, відповідно, ці кошти стали об`єктом спільної сумісної власності та підлягають поділу. Майно, яке набуто подружжям за період шлюбу за кошти, одержані в кредит, який не сплачений на час вирішення спору підлягає поділу між подружжям.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.2-6,том.2).

Представник ОСОБА_2 адвокат Данилів Ю.В. подав відзив на апеляційну скаргу.

Вказує, що хоча квартира по АДРЕСА_7 придбана позивачем до шлюбу (14 липня 2005 року), однак набута ним за кредитні кошти, про що свідчить кредитний договір та договір іпотеки з кінцевим терміном погашення 26 червня 2020 року, тобто в період, коли сторони перебували у шлюбі, який розірвано 03.01.2020 року. Відтак відповідач набула право на відшкодування частки грошей, вкладених в неї, хоч і не набула права власності на цю квартиру.

Відповідно до технічного паспорта та показань свідків придбаний будинок по АДРЕСА_3 був старої забудови, дерев`яні стіни його прогнили і він був непридатним для проживання. Будинок було знесено, а на його місці за рахунок спільних коштів позивача та відповідачки збудовано новий цегляний будинок.

Просить рішення суду залишити без змін.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Жидецької С.Р., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Даниліва Ю.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з положень ст. ст. 328, 392, 57, 60, 63, 69 - 71 СК України, виходив з того, що суду не доведено того, що коштів від продажу квартири АДРЕСА_7 було достатньо для придбання квартири та земельних ділянок в АДРЕСА_5 , хоча квартира АДРЕСА_7 придбана позивачем до шлюбу, однак набута ним в кредит з кінцевим терміном погашення 26.06.2020 року, тобто в період коли сторони перебували в шлюбі; доказів того, що вказаний кредит погашено до реєстрації сторонами шлюбу 04.10.2005 року суду не надано. За наведених обставин, За наведених обставин суд виходив із відсутності правових підстав для відступлення від рівності часток подружжя, визнавши за кожним право власності на 1/2 частку спірного майна .

З такими висновками апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 04 жовтня 2005 року по 03 січня 2020 року (а.с.7-8, том.1).

14 липня 2005 року ОСОБА_1 укладено кредитний договір № IFJWGK00000033 з «ПриватБанк» на отримання кредитних коштів шляхом надання готівки через касу на строк до 26.06.2020 року включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії, у розмірі 58140,00 на придбання житла у сумі 51000,00 грн (а.с. 101-102, том.1).

14 липня 2005 року ОСОБА_1 укладено договір іпотеки з Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», відповідно до якого іпотекою забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодавця, що випливають з кредитного договору № IFJWGK00000033 від 14.07.2005 року.

В забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку належну йому на праві приватної сумісної власності: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_7 загальною площею 43,0 (сорок три) м.кв., житловою площею 26,8 (двадцять шість цілих і вісім) м.кв.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, наданого Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 14.07.2005 року, номер витягу 7779992, реєстраційний номер 11367728, загальна вартість нерухомого майна становить 8377,00 гривень. Цільове призначення предмету іпотеки - житло. (а.с. 98-100, том.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.07.2005 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_7 . Пунктом 5 Договору визначено вартість квартири у сумі 8377 грн (а.с. 9-10, том.1 ).

04 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 (а.с.7,том.1).

В матеріалах справи наявний технічний паспорт, виготовлений 10.07.2017 року на квартиру по АДРЕСА_5 (а.с.215-227,том.1).

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надано розписку від 02.08.2017 року, за змістом якої ОСОБА_1 засвідчує, що ОСОБА_4 передала йому, а ОСОБА_1 прийняв від ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 2000 дол.США-завдаток за квартиру за адресою АДРЕСА_1 , які зобов`язується їй продати пів особняк АДРЕСА_5 та сплатити 2500 дол.США при оформленні договору купівлі-продажу (а.с.19,том.1)

На а.с.159, том.1 наявна розписка від 02.03.2018 року, за змістом якої ОСОБА_1 отримав кошти від ОСОБА_5 в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) доларів США, готівковим способом на проведення ремонту в квартирі за адресою АДРЕСА_5 . Зобов`язується повернути борг в повному обсязі, в сумі в строк до 31 грудня 2020 року. (а.с. 159 том.1).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.06.2018 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_7 . Оціночна вартість квартири становить 28739 грн (пункт 3 договору купівлі-продажу від 16.06.2018 року) (а.с. 11-12, том.1).

За змістом договорів купівлі-продажу від 16.06.2018 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_6 - квартиру АДРЕСА_8 , земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,0500 гектара, вартістю 42685 гривень, що розташована в АДРЕСА_5 , кадастровий номер :23:005:0055 та земельну ділянку для ведення садівництва, загальною площею 0,0310 гектара, вартістю 16349 гривень, що розташована в АДРЕСА_5 , кадастровий номер :23:005:0079 (а.с.13-18, том.1). Загальна вартість становить 108 454 грн.

03 січня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Позивач вважає, що має право на ? частки майна у розмірі 82 996 грн, тобто 75% (від 108 454 грн) вартості майна 54227 грн (108 454 /2) + 28 739 грн (кошти від продажу квартири 16.06.2018 року).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Отже, у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності майна подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у статті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше.

За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (частини перша, друга статті 65 СК України).

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Аналогічні норми містить частина друга статті 372 ЦК України.

Системне тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Як вказує позивач, майно повинно бути поділено з урахуванням тієї обставини, що спірна квартира та земельні ділянки були придбані на кошти, вилучені з продажу попередньої квартири, яка була його особистою власністю, що є підставою для визнання за ним права на 3/4 частки в спільному сумісному майні.

Судом встановлено, що квартиру АДРЕСА_7 була продана ОСОБА_1 за ціною 28379 гривень. В той же час, квартира та земельні ділянки в АДРЕСА_5 придбані ОСОБА_2 за загальною вартістю 108454 гривень. Таким чином, позивачем не доведено, що його особистих коштів від продажу квартири АДРЕСА_7 було достатньо для придбання 3/4 частин квартири та земельних ділянок в АДРЕСА_5 .

Як встановлено, квартиру АДРЕСА_7 придбано позивачем до шлюбу (14.07.2005 року), однак набуто ним за кредитні кошти, про що свідчить кредитний договір та договір іпотеки (а.с.105-109,том.1) з кінцевим терміном погашення 26.06.2020 року, тобто в період коли сторони перебували в шлюбі, який був виконаний 30 грудня 2014 року. Належних та достатніх доказів на підтвердження того, що спірне майно збільшилось істотно збільшилось у своїй вартості саме за рахунок коштів позивача матеріали справи не містять як і доказів того, що вказаний кредит був погашений особистими коштами позивача апелянтом суду не надано.

Саме на позивача покладається обов`язок доведення існування підстав, передбачених частиною сьомою статті 57 СК України, оскільки спростовується рівність часток подружжя.

Презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя відповідачем не спростовано і за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти позивача, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки колишніх чоловіка та дружини у спірному майні є рівними.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, встановивши, що спірне майно придбано сторонами у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, суд дійшов вірного висновку про рівність часток сторін, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Суд дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, визнавши за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 ; - 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером :23:005:0055, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0310 га, для ведення садівництва, з кадастровим номером :23:005:0079, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

В.Д.Фединяк

Повний текст постанови складено 13 березня 2023 року.