ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м.Суми

Справа №585/1437/22

Номер провадження 22-ц/816/305/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2022 року в складі судді Шульги В.О., ухваленого в м. Ромни, повний текст якого складено 28 грудня 2022 року, -

в с т а н о в и в :

12 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що заявниця є власницею 3/5 частки домоволодіння, у якій зареєстрована відповідачка, проте не проживає з 2014 року, не є членом сім`ї заявниці і не веде з нею спільного господарства. Оскільки реєстрація відповідачки у належній заявниці частині будинку створює перешкоди і позбавляє позивачку можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності, тому просить визнати її такою, що втратила право користування житлом.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачка не є членом сім`ї заявниці, є сторонньою особою, а тому її слід визнати такою, що втратила право користування будинком.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Сторони належним чином повідомлені, проте в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с. 6).

Спадкоємцем майна ОСОБА_3 згідно свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10 червня 2022 року є його дружина позивачка ОСОБА_1 . Спадщина складається з 3/5 часток у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 (а.с. 7, 8-9).

Згідно записів будинкової книги для прописки громадян зареєстрованими по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с. 16-17).

За даними квартального комітету № 9 Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області ОСОБА_2 зареєстрована, але не проживає з 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18).

19 лютого 1982 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продали а ОСОБА_3 придбав 3/5 частин будинку з відповідними надвірними будовами, загальною жилою площею 23,9 кв.м, на земельній ділянці що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 150-151).

Згідно з довідкою КП «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації» від 30 березня 2021 року станом на 01 січня 2013 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований за такими власниками: ОСОБА_8 2/5 частини, ОСОБА_3 3/5 частини (а.с. 152).

За даними технічної інвентаризації від 19 березня 2021 року вказане домоволодіння складалось з: А Житловий будинок, а прибудова, а1 прибудова, а2 веранда, а3 прибудова, жила площа 54,9 кв.м, загальна площа 88,6 кв.м. Житлова площа збільшилася на 31 кв.м за рахунок перепланування в будинку та демонтажу плит та за рахунок прибудови (а.с. 153).

Власниками земельної ділянки за адресою домоволодіння згідно державного акту від 11 липня 2012 року були ОСОБА_3 - 3/5 частка у спільній власності та ОСОБА_9 - 2/5 частки (а.с. 154-155).

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_10 , яка є заступником квартального голови, повідомила, що позивачку знає з 2013 року, коли вона зі своїм чоловіком стали проживати у будинку, а відповідачка не проживає у будинку з 2014 року. Стосунків між сторонами немає ніяких. У 2014 році дочка ОСОБА_11 ОСОБА_2 покинула їх і з того часу не проживає з ними. Ці обставини їй відомі у зв`язку з тим, що голова квартального комітету ОСОБА_12 проживала через стінку з ОСОБА_13 . Будинок на двох господарів.

Допитана свідок ОСОБА_14 суду повідомила, що проживає по АДРЕСА_2 з 1998 року. Позивачку знає, спілкується з нею, стосунки добросусідські. Відповідачку також знає. ОСОБА_3 з дружиною купили будинок, в них було двоє дітей, діти ходили в школу. Зараз і ОСОБА_15 і ОСОБА_16 померли. Їх дочки ОСОБА_17 - вийшла заміж, а ОСОБА_18 жила з ними, з ОСОБА_18 у батьків часто були сварки. ОСОБА_3 потім їх покинув і поїхав до матері в с. Заруддя, а потім став там зустрічатися з позивачкою. Коли померла ОСОБА_15 - мати ОСОБА_19 , приїхав ОСОБА_16 , поховав жінку, а дочки посварилися з батьком. Ніхто не знав що на ОСОБА_20 склав заповіт. ОСОБА_19 не проживає у будинку з 2014 року. Вона бачила ОСОБА_19 там коли був похорон ОСОБА_21 . Де зараз проживає ОСОБА_19 , вона не знає. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як їй здається ОСОБА_15 померла і ОСОБА_16 приїхав жити туди десь через пів року, може більше може менше. Чого ОСОБА_19 не жила з ними вона точно не знає, може тому що не любила мачуху. Розмови були такі що вона не ладила з батьком, бо він їй казав щоб ішла на роботу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того що заявницею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження непроживання відповідачки у житловому будинку понад один рік без поважних причин. При цьому, суд не взяв до уваги довідку квартального комітету, вважаючи сумнівним право видачі такої довідки квартальним комітетом, який міг видати довідку про відсутність певної особи станом на час складання довідки при обстеженні чи огляді житла, але для вказівки в такій довідці строку відсутності особи за місцем проживання мають існувати об`єктивні обставини, які підтверджують таку інформацію. До того ж, заявниця не вказала причини не проживання відповідачки, тобто непроживання понад один рік має бути без поважних на те причин. Також не доведено відсутність у будинку речей відповідачки. ОСОБА_1 є співвласницею лише 3/5 частин домоволодіння, а власником інших 2/5 частин є інша особа, проте вимога заявлена про втрату права користування всім будинком. Докази виділення позивачці у натурі її частки відсутні, тобто не доведено якими саме приміщеннями будинку володіє позивачка. В матеріалах справи відсутні дані про реєстрацію збільшення площі спільної часткової власності та її належність співвласникам. За вказаних обставин суд відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачка ОСОБА_2 була зареєстрована у частині житлового будинку як дочка попереднього власника ОСОБА_3 , тобто як член сім`ї і набула за життя батька права користування житлом. Сторони не є рідними між собою, позивачка є мачухою відповідачки. ОСОБА_1 успадкувала від свого чоловіка ОСОБА_3 3/5 частину житлового будинку і таким чином стала новим власником частини домоволодіння відносно відповідачки.

Водночас, як правильно встановив суд першої інстанції позивачкою не доведено, що відповідачка не проживала у частині житлового будинку понад рік без поважних на те причин, тобто не доведено підстави застосування для спірних правовідносин вимог ст. 405 ЦК України.

Позивачем також не надано доказів про наявність у відповідача іншого житла, а також те, що на час звернення з позовом відповідач обрала інше постійне місце проживання.

Також слушними є висновки місцевого суду щодо не взяття до уваги довідки квартального комітету про непроживання відповідачки у будинку з 2014 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявниці з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду. Доводи скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи рішення у даній справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина