ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 березня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/1739/22

Головуючий у першій інстанції - Коротка А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/420/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарями: Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Прилуцької міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 грудня 2022 року (повний текст складено 12 грудня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Позов обґрунтовувала тим, що з 08.11.2013 по 18.07.2016 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу батько - відповідач мав можливість вільно бачитися з сином та забирав його до себе за місцем фактичного проживання.

Після останнього відвідування батька, у червні 2022 року, відповідач на прохання позивачки повернути дитину, відмовив їй, виник конфлікт, через який вона була змушена викликати наряд поліції. В подальшому ОСОБА_1 довелося звернутися до психолога з метою нормалізування психологічного стану дитини.

Указувала, що під час подружнього життя з відповідачем, останній неодноразово вчиняв сварки у присутності малолітнього сина, за що він притягувався до адміністративної відповідальності.

Зазначала, що на даний час дитина проживає разом з нею, вона піклується про сина, оточує його теплом, ласкою та любов`ю, слідкує за його моральним та духовним розвитком.

Питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 у позасудовому порядку з відповідачем вирішити не має можливості, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та прав своєї дитини.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн та на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання місця проживання малолітньої дитини - задоволені.

Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при поданні позову в розмірі 992,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн, а всього 15 992,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 статті 255 ЦПК України, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що доказів на підтвердження обставин його відмови віддати матері сина, останньою суду не надано, навпаки, ОСОБА_1 після розірвання шлюбу на ґрунті того, що дізналася про відносини відповідача з нинішньою дружиною вчиняла сварки, шантажуючи при цьому тим, що не даватиме спілкуватися із сином.

Зазначає, що доказом того, що на постійне місце проживання сина разом з ним він ніколи не претендував, а навпаки, вважає, що проживання разом з матір`ю якнайкраще забезпечить інтереси дитини, є те, що він звертався до органів опіки та піклування про встановлення порядку побачень малолітнього ОСОБА_3 з баьком. Рішенням органом опіки та піклування встановлено порядок побачень батька з малолітнім сином, але, зі сторони колишньої дружини є повне ігнорування вказаного рішення.

Указує на те, що доказів звернення до психолога суду не надано, натомість, Службою у справах дітей Прилуцької міської ради проведено з ОСОБА_3 бесіду, за результатами якої у дитини не виявлено ні пригніченості, ні лякливості, хлопчик відразу пішов на контакт, вів себе природно і невимушено, що вказує на його нормальний емоційний стан. Відповідні пояснення Службою у справах дітей надавались суду, проте, цей факт не враховано при ухваленні рішення.

На думку ОСОБА_2 , між сторонами взагалі відсутній спір у визначенні місця проживання дитини, а отже, і відсутній предмет спору.

Також зазначає, що ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу, суд не врахував вимог розумності, співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих робіт та значенням справи для сторін.

Звертає увагу на те, що консультація клієнта, як умова, що визначена у договорі про надання правничої допомоги у розмірі 1 500,00 грн розрахунком витрат робочого часу не передбачена. Одна година на з`ясування обставин справи, вартість якої складає 500,00 грн включає в себе і консультацію клієнта. Вартість правової допомоги в частині складання позовної заяви в розмірі 5 000,00 грн є завищеною з огляду на те, що обставини справи викладені на одній сторінці, а на інших двох - процитовані норми права.

З урахуванням зазначених обставин, просить зменшити присуджені судом першої інстанції витрати на правничу допомогу адвоката, надані позивачці, до 1 500,00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу стороною позивача не подано.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 , який просив скасувати рішення суду та закрити провадження у справі, представника позивачки - адвоката Терещенко Л.В., яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, врахувавши у першу чергу інтереси дитини, оцінивши усі обставини, які мають істотне значення для визначення місця її проживання, подані докази у їх сукупності, можливість батьків забезпечувати належні дитині умови для виховання та розвитку та зваживши, що батько не заперечує проти проживання сина разом з матір`ю, дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю - позивачкою по справі.

Судові витрати суд стягнув з відповідача у заявленому позивачкою розмірі, визначивши, що 15 000,00 грн витрат, понесених нею на правничу допомогу адвоката, є таким, що підтверджений належними доказами, пропорційним до заявлених позовних вимог.

З висновками суду першої інстанції в частині вирішення спору по суті позовних вимог колегія суддів повністю погоджується, проте, рішення суду в частині розподілу судових витрат, понесених позивачкою на правничу допомогу адвоката, підлягає зміні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.11.2013, який заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.07.2016 розірваний (а. с. 11).

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 8).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.06.2016 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_3 трьохрічного віку (а. с. 10).

Позивачці на праві власності належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , в якій згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 13.07.2022 вона зареєстрована (а. с. 13, 26).

Довідка - характеристика на ОСОБА_1 , складена Комітетом самоорганізації населення № 1 Центрального мікрорайону Прилуцької міської ради Чернігівської області, свідчить, що позивачка урівноважена, спокійна, користується повагою серед близьких, знайомих, колег. За час проживання за своєю адресою зарекомендувала себе з позитивної сторони (а. с. 12).

Відповідно до інформації, яка викладена у довідці № 3 від 11.07.2022, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Практика», ОСОБА_1 займає у цьому товаристві посаду інспектора з кадрів. Її дохід за період з січня 2022 року по червень 2022 року склав 15 072,00 грн (а. с. 14).

Згідно з довідками Прилуцького наркологічного відділення КНП «ЧОПНЛ» ЧОР від 13.07.2022 № 197 та психоневрологічного відділення поліклініки Прилуцької центральної міської лікарні від 13.07.2022 № б/н ОСОБА_1 на обліку у лікаря - нарколога не перебуває, за медичною допомогою до лікаря - психіатра не зверталась (а. с. 24, 25)

Із акта оцінки потреб сім`ї/особи ОСОБА_1 , складеного Центром соціальних служб Прилуцької міської ради та висновку оцінки потреб сім`ї вбачається, що у період з 08.07.2022 по 14.07.2022 проведено оцінювання з метою оцінки потреб щодо батьківського потенціалу та умов створених для проживання дитини за адресою матері.

За результатами оцінювання встановлено, що дитина - ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Стан помешкання матері і дитини задовільний, мати забезпечує фактичний догляд за дитиною, дає їй можливість навчатися та всебічно розвиватися. Дитина доглянута, для свого віку має навички самообслуговування. Зі слів сина ОСОБА_3 , він поважає обох батьків, має довірливі стосунки з дідусями та бабусями, має друзів. Соціальна історія матері та її зайнятість на роботі не перешкоджає їй виконувати свої батьківські обов`язки (а. с. 15-23).

На підтвердження факту звернення позивачки в поліцію, оскільки ОСОБА_2 не повертав сина, ОСОБА_1 надала суду копію заяви про вчинене кримінальне правопорушення та копію пояснення від 04.07.2022 (а. с. 27-30).

Рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області від 23.08.2022 № 187 «Про порядок побачення з дитиною» вирішено встановити порядок побачень ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 : щосуботи з 10.00 до 19.00; щосереди з 17.00 до 20.00, за погодженням з матір`ю дитини.

Також повідомлення Служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області від 28.11.2022 № 637 свідчить, що службою проведено бесіду з дитиною ОСОБА_3 , який повідомив, що батько йому давно не телефонував і востаннє він його бачив у липні 2022 року. Батько надав пояснення про те, що у вирішенні питання місця проживання неповнолітнього сина він не вбачає спору, оскільки вважає, що мати належним чином виконує свої батьківські обов`язки (а. с. 72-73).

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Як визначено статтею 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини 2 статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 Сімейного кодексу України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину.

З аналізу норм сімейного законодавства виходить, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року на підставі ст. 13 ч. 2, 84 ЦПК України зобов`язано орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області надати апеляційному суду письмовий висновок щодо розв`язання спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

На виконання зазначеної ухвали суду органом опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області наданий висновок № 02-16/1828 від 15.03.2023 з якого вбачається, що проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 , є доцільним і не суперечитиме інтересам дитини. При цьому матері дитини - ОСОБА_1 запропоновано всіляко сприяти спілкуванню ОСОБА_3 з батьком та забезпечити виконання рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 23.08.2022 № 187, яким батьку встановлено порядок побачення з сином.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги наданий органом опіки та піклування висновок, докази, які містяться у справі, а також, той факт, що батько - ОСОБА_2 не заперечує проти проживання сина разом з матір`ю, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 щодо доцільності проживання дитини з позивачкою, а отже, вважає рішення таким, що відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про те, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом з позивачкою не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у даній справі, оскільки, відсутність предмета спору у справі про визначення місця проживання дитини унеможливить вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів осіб (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц).

Отже доводи апеляційної скарги про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що між сторонами відсутній спір у визначенні місця проживання дитини, з огляду на зазначене вище, до уваги апеляційним судом не беруться.

Щодо посилань відповідача на те, що зі сторони колишньої дружини є повне ігнорування рішенням органу опіки та піклування, яким встановлено порядок побачень батька з малолітнім сином, то апеляційний суд звертає увагу на те, що органом опіки та піклування зобов`язано ОСОБА_1 забезпечувати виконання рішення про встановлення порядку побачень батька з сином, а у випадку, якщо матір дитини не буде його виконувати або буде ухилятись від його виконання, то відповідач, як батько, матиме законне право звернутися за захистом своїх законних прав та інтересів в судовому порядку.

Інші доводи апеляційної скарги щодо неправомірної поведінки позивачки по відношенню до батька дитини на правильність вирішення даної справи не впливають.

Колегія суддів знаходить слушними доводи ОСОБА_2 щодо завищеного розміру стягнутих на користь позивачки витрат на правничу допомогу адвоката, з огляду на наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 (справа №904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачкою суду першої інстанції надані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката Терещенко Л.В. у даній справі, зокрема, надання послуг підтверджено укладеним між ними договором про надання правничої допомоги від 19.07.2022, додатком № 1 до договору про надання правничої допомоги, розрахунком витрат робочого часу адвоката, пов`язаних з наданням правничої допомоги, ордером на надання правничої (правової) допомоги та квитанцією до прибуткового касового ордера про сплату 15 000,00 грн (а. с. 31-34).

Проте розподіляючи витрати ОСОБА_1 , понесені нею на професійну правничу допомогу, колегія суддів уважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачкою розмірі з відповідача, оскільки вони не відповідають критерію розумної необхідності.

Ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, письмові заперечення відповідача щодо їх необґрунтованості, нерозумності та не співмірності, які надавались суду першої інстанції, нерозумності, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до 5 000,00 грн, з яких 500 грн (за консультацію клієнта у справі), 1 500,00 грн (за складання позовної заяви), 3 000,00 грн (за представництво в суді першої інстанції).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 грудня 2022 року в частині визначених до стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу - зміні, шляхом зменшення суми стягнення з 15 000,00 грн до 5 000 грн.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч.1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 грудня 2022 року в частині визначених до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу змінити, зменшивши суму стягнення з 15 000,00 грн до 5 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 березня 2023 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко