Провадження № 22-ц/811/3018/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2022 року в складі судді Мартинишин М.О. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,

встановив:

17 грудня 2021 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до Франківського районного суду м. Львова з позовом до відповідача ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Просила визнати дачний будинок, загальною площею 80,1 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на: квартиру, загальною площею 74,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину дачного будинку, загальною площею 80,1 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на: квартиру, загальною площею 65,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; гараж №XVI, загальною площею 16,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/2 частину дачного будинку, загальною площею 80,1 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 січня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

27 вересня 2022 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов, в якому просив об`єднати в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_2 за первісним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя з його зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Просив визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне нерухоме майно: добудову будинку АДРЕСА_5 ; земельну ділянку, площею 0,0620 га, кадастровий номер :01:015:0226, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 в частині добудови будинку АДРЕСА_5 ; гараж №XVI, загальною площею 16,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; квартиру, загальною площею 74,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру, загальною площею 65,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; земельну ділянку, площею 0,0625 га, кадастровий номер: :07:000:0644, що знаходиться за адресою: Львівська обл., Миколаївський р-н, Демнянська сільська рада, КСТ «Цементник»; незавершене будівництво дачного будинку, що розташовано на земельній ділянці площею 0,0625га, кадастровий номер: :07:000:0644, за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 виділити у власність: гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 16,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; земельну ділянку, площею 0,0625 га, кадастровий номер: :07:000:0644, що знаходиться за адресою: Львівська обл., Миколаївський р-н, Демнянська сільська рада, КСТ «Цементник»; незавершене будівництво дачного будинку, що розташовано на земельній ділянці площею 0,0625га, кадастровий номер: :07:000:0644, за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частину боргового зобов`язання, що становить 10 000 дол. США, перед ОСОБА_3 за розпискою від 07 січня 2004 р. на загальну суму 20 000 дол. США

ОСОБА_2 виділити у власність: добудову будинку АДРЕСА_5 ; земельну ділянку, площею 0,0620 га, кадастровий номер :01:015:0226, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 в частині добудови будинку АДРЕСА_5 ; 1/2 частину боргового зобов`язання, що становить 10 000 дол. США, перед ОСОБА_3 за розпискою від 07 січня 2004 р. на загальну суму 20 000 дол. США;

Визнати право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальній частці на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 74,0 кв.м.;

Визнати право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальній частці на квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 65,1 кв.м.

Одночасно відповідач подав клопотання про поновлення процесуального строку для подання зустрічного позову та подав додаткові пояснення до заяви про поновлення процесуального строку.

Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна відмовлено.

Зустрічний позов та додані матеріали повернуто відповідачу ОСОБА_1 .

Закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна.

Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Не погоджуючись з ухвалою про повернення зустрічного позову, ОСОБА_1 оскаржив таку в апеляційному порядку.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність поважних причин пропуску процесуального строку не відповідає фактичним обставинам справи, а судове рішення ухвалено з порушенням процесуальних норм. Зокрема зазначає, що оскаржувана ухвала створює формальну перешкоду в ефективному вчасному повному вирішенні компетентним судом їх з позивачкою за первісним позовом спору по суті, чим порушує його право на доступ до суду, принцип юридичної визначеності та належного здійснення правосуддя.

Як слідує з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між колишнім подружжям щодо поділу спільно набутого під час їх шлюбу майна, тому спільний розгляд первісного та зустрічного позову є процесуально доцільним, законним та надасть суду можливість всебічно, повно, об`єктивно оцінити правовідносини між сторонами спору і правильно вирішити справу по суті первісних та зустрічних вимог.

Необхідність спільного розгляду первісних та зустрічних вимог зумовлюється невизнанням позивачкою у первісному позові його майнових прав на добудову першого поверху та надбудову другого поверху житлового будинку, набутого нею під час їх шлюбу, а також невизнання з нею спільних боргових зобов`язань на придбання квартир, які є предметом поділу за її позовом. Таке невизнання ОСОБА_2 майнових прав та боргових зобов`язань суттєво зменшує обсяг майна, що підлягає поділу за первісним позовом та безпосередньо впливає на реальний поділ судом набутого у шлюбі майна.

Також, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті, чим фактично позбавив ОСОБА_1 процесуальних прав щодо висловлення заперечень проти первісних позовних вимог, зібрання відповідних доказів, вчинення інших процесуальних дій, що вчиняються на стадії підготовчого провадження з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, оскільки саме в зустрічному позові була надана правова позиція щодо позовних вимог ОСОБА_2 до нього, подано клопотання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів.

З огляду на закриття судом підготовчого провадження у справі, здійснення процесуальних прав також неможливе, оскільки фактичні обставини, що зумовили пропуск процесуального строку на подання зустрічного позову, тотожні при поновленні строку на вчинення цих процесуальних дій у справі №465/10078/21 за позовом ОСОБА_2 .

Відмова суду у спільному розгляді первісного та зустрічного позовів у цій справі з формальних процесуальних підстав, без врахування дійсних обставин справи, свідчить про надмірний формалізм, який в цілому негативно впливає на вирішення спору про поділ майна подружжя, оскільки штучно затягується розгляд справи по суті та фактично відмовляється у прийнятті до уваги його заперечень щодо предмета спору за первісним позовом.

Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2022 року.

09 лютого 2023 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві представника позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_4 висловився у заперечення доводів апеляційної скарги. Вважає оскаржувану ухвалу законною, обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності із нормами матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Зазначає, що право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання. Тобто, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04.11.2022 залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться, що свідчить про безпідставність вимог апеляційної скарги в цій частині.

Таким чином, дана справа, у якій переглядається ухвала про повернення зустрічної позовної заяви, відповідно до вимог ст. ст. 368, 369 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За правилом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.

При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що 17 грудня 2021 року року позивачка ОСОБА_2 звернулася до Франківського районного суду м. Львова з позовом до відповідача ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 січня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 25.02.2022 об 13:00 год. (а.с.42).

Цією ж ухвалою встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

02 червня 2022 року ОСОБА_1 отримав копію позовної заяви (а.с.50, 51)

27 вересня 2022 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов, в якому просив об`єднати в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_2 за первісним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя з його зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Повертаючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічний позов пред`явлено з порушенням строку, встановленого частиною першою статті 193 Цивільного процесуального кодексу України, зокрема строк для подання зустрічного позову завершився 20.06.2022, проте зустрічний позов подано відповідачем 27 вересня 2022 року, тобто більше як через три місяці після завершення строку на його подання.

Окрім того, судом відмовлено в задоволенні заяви відповідача про поновлення процесуального строку, оскільки підстави пропуску строку не були поважними.

Роз`яснено заявнику право звернутися до суду з даним позовом в загальному порядку, визначеному ЦПК України.

З таким висновком суду не погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України одним із спеціальних прав відповідача є право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Зустрічний позов - це позов, який подається відповідачем до позивача у тому самому судовому процесі задля захисту проти первісних позовних вимог.

Метою пред`явлення зустрічного позову є спільний розгляд позовів в інтересах процесуальної економії, а в ряді випадків - уникнення постановлення суперечливих судових рішень.

Частиною першою статті 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Спеціальні вимоги щодо змісту зустрічного позову та умови його прийняття до спільного розгляду з первісним позовом визначено частиною другою статті 193 ЦПК України. Так, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом (частина третя статті 193 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Аналіз наведеної норми права свідчить, що право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Зазначене право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, встановлених процесуальним законодавством.

Отже, зустрічна позовна заява подана до суду поза межами строку для подання відзиву підлягає поверненню судом заявнику.

Відповідно до частини сьомої статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Разом з тим, згідно із частиною 1, 2 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Отже встановлені судом строки можуть бути продовжені, а встановлені законом - поновлені.

Як зазначалося вище, саме ухвалою суду від 10 січня 2022 року судом першої інстанції встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення відповідної ухвали для подання відзиву, а також роз`яснено право подати зустрічний позов у цей же строк.

Зважаючи на те, що строк на подання відзиву, а відповідно і зустрічної позовної заяви, встановлюється судом, то у суду були відсутні підстави для вирішення заяви ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку в силу вищевказаних положень.

Що ж до продовження строку для подання зустрічного позову, то за змістом вказаної вище норми (частини другої статті 127 ЦПК україни) суд може продовжити встановлений строк.

Суд першої інстанції на вказані норми процесуального законодавства уваги не звернув, що призвело до постановлення помилкової ухвали від 04 листопада 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання зустрічної позовної заяви саме за визначених судом першої інстанції підстав.

Також, суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи не містять доказів про отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі.

Зазначення судом тієї обставини, що ОСОБА_1 отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви 02 червня 2022 року, з покликанням на (а.с. 50) не відповідає дійсності, оскільки як слідує із заяви, відповідач отримав лише копію позовної заяви, про що особисто розписався.

Проте, питання коли саме відповідач отримав ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10.01.2022, та коли закінчився процесуальний строк на подання зустрічної позовної заяви, судом не досліджувалось, питання продовження процесуального строку не вирішувалось. Тому підстави вважати, що зустрічна позовна заява подана з пропуском строку, передбаченого частиною першою статті 193 ЦПК України, відсутні.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, як підстави для поновлення строку вказував на неможливість своєчасного подання зустрічного позову через карантинні обмеження, а також введення в Україні воєнного стану.

Так, 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)" від 18 червня 2020 року N 731-IX, яким внесено зміни до пункту 3 розділу XII "Прикінцевих положень" Цивільного процесуального кодексу України та викладено в новій редакції, а саме: "Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" N 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом".

З аналізу вказаних норм слідує, що продовження процесуального строку й з причин встановлення обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином, пов`язується з поданням такої заяви до закінчення строку.

На усій території України карантин установлено з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року (постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 і від 02 квітня 2020 року № 255). Надалі картин продовжено постановами Кабінету Міністрів України, останній раз до 30 квітня 2023 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції неналежно дослідивши обставини справи, неправильно застосувавши норми процесуального права, зокрема, щодо поновлення та продовження процесуальних строків, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення стороні відповідачу строку для подання зустрічної позовної заяви.

Оскільки апеляційний суд дійшов до висновку про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання зустрічного позову, оскаржувана ухвала суду від 04 листопада 2022 року про повернення зустрічного позову також підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, ураховуючи, що підставою для її постановлення став, зокрема, висновок суду про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку, який зроблений судом першої інстанції у порушення норм процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на судовий захист, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

На зазначене вище суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов передчасного висновку про повернення заяви.

Крім того, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на наведене, з метою уникнення порушення ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, колегія суддів вважає, що надмірний формалізм у вказаній справі, з урахуванням предмету спору, може позбавити заявника права на належний захист його прав та інтересів.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини").

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою N 20347/03 у § 35 зазначено, що, "... якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, N 93, сс. 2425, п. 57)".

Статтею 196 ЦПК України передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Положеннями статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Отже підготовче судове провадження - це стадія судового процесу, в якому розглядається предмет спору, позовні вимоги, заперечення на позовні вимоги, склад учасників судового процесу, вирішення відводів, характер спірних правовідносин та інших дій, які будуть слугувати для правильного і безперешкодного розгляду справи по суті, іншими словами, це - важлива складова судочинства, що спрямована на створення умов для правильного, безперешкодного та своєчасного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Підготовче засідання є формою підготовчого провадження, яка полягає у вчиненні судом та учасниками судового процесу відповідних процесуальних дій.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що на момент звернення відповідача до суду першої інстанції із зустрічним позовом підготовче засідання по справі ще не було закрито.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що предметом як первісного так і зустрічного позовів є поділ майна подружжя, тобто можливо зробити висновок, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, оскільки вони виникають з одних правовідносин і задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, а тому відповідно до вимог статті 193 ЦПК України є підстави для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вище обставини та з порушенням норм процесуального права відмовив у прийнятті зустрічної позовної заяви і повернув її позивачу за зустрічною позовною заявою.

Статтею 379 ЦПК України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі вищезазначеного, ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, тому відповідно ст. 379 ЦПК України така підлягає скасуванню в цілому з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2022 року скасувати, справу направити у суд першої інстанції для продовження розгляду зі стадії підготовчого правадження.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 лютого 2022 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк