Номер провадження 2/754/1580/23
РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2023 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Нагорної М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про оспорювання батьківства та виключення запису як батька дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_4 третя особа: Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про оспорювання батьківства та виключення запису як батька дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.06.2021 року позивачем було отримано судовий наказ Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2020 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту подання заяви та до досягнення дитиною повноліття. Оскільки із вказаним фактом позивач категорично не погоджується, то він звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства та виключення запису як батька з актового запису про народження дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23.06.2021 року позивачем було отримано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження з якого він дізнався, що при народженні ОСОБА_5 , відповідно до положень ст.135 СК України, відповідч зазначила її батьком ОСОБА_6 . враховуючи, що ОСОБА_1 не є батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак він вимушений був звернутись до суду з вищевказаною позовною заявою.

Відповідно до розпорядження від 04.11.2021 року у зв`язку з прийняттям 19 жовтня 2021 року Вищою радою правосуддя рішення № 2087/0/15-21 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_7 , на виконання рішення Зборів суддів Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року та відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/10242/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про оспорювання батьківства та виключення запису як батька дитини.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.11.2021 року вище зазначена цивільна справа передана судді Зотько Т.А..

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 05.11.2021 було прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні стороною позивача підтримано раніше подане клопотання про призначення у справі судової молекулярно-біологічної (генетичної) експертизи, на вирішення якої є необхідність поставити питання: чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідачка та її представник - адвокат Ковальова О.О., проти призначення експертизи заперечували, зазначили суду, що на момент визнання свого батьківства позивач був обізнаний, що він не є біологічним батьком дитини, що можуть підтвердити суду заявлені в якості свідків особи, а відтак не може оспорювати своє батьківство.

Згідно ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 26.11.2021 у справі призначено судову молекулярно-біологічну (генетичну) експертизу.

14.02.2022 матеріали справи повернуті на адресу суду з експертної установи.

Ухвалою судді від 14.02.2022 було поновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання

18.05.2022 та повторно 24.05.2022 стороною позивача було подано заяву про зміну підстав позову, в якій зазначено, що в позові вказано, що в 2005 році позивач декілька разів зустрічався з відповідачкою та мав з нею інтимні стосунки, разом вони не проживали і після цього відносини не підтримували. Водночас, насправді він познайомився з ОСОБА_4 та мав з нею інтимні стосунки у вересні 2005 року, коли остання приїхала до своєї матері і деякий час жила в неї за адресою: АДРЕСА_1 . Після цього, вони не спілкувались та не зустрічались. Тому при поданні заяви про реєстрацію його як батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 він мав всі підстави вважати себе батьком вказаної дитини та не знав, що не є її біологічним батьком. За таких обставин, позивач вважає за необхідне змінити обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

Ухвалою судді, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 01.09.2022 року було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Вказали, що у 2005 році позивач декілька разів зустрічався з відповідачкою та мав з нею інтимні стосунки. У 2008 році позивач знову зустрівся з відповідачкою, оскільки вони стали разом працювати на одному підприємстві і почали підтримувати дружні стосунки. Через деякий час, відповідачка повідомила позивача, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в неї народилась донька - ОСОБА_8 , і що позивач є її батьком. Тому попросила ОСОБА_1 написати заяву, щоб його було зареєстровано як батька дитини, на що він погодився, у зв`язку з цим, 27.03.2013 року було видано свідоцтво про народження. У 2014 році відносини мідж сторонами припинилися, при цьому ОСОБА_4 заявила, що відповідчач не є батьком її дитини - ОСОБА_5 . Після цього ОСОБА_1 та ОСОБА_4 майже не спілкувалися, на даний час, позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 та мають спільну дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Де і з ким проживає відповідачка йому не відомо.

Представник відповідачки - адвокат Ковальова О.О. заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, зазначила суду, що позивачу було достеменно відомо на момент реєстрації факту його батьківства, що він не є біологічним батьком ОСОБА_5 , дане звернення до суду викликано виключно постановленим судовим наказом про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, а відтак просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи: Деснянського районного у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином, про свідчить матеріали справи.

Суд, заслухавши вступне слово (пояснення) позивача та представників сторін, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві вчинено актовий запис № 1741, батьками дитини зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, реєстрація народження ОСОБА_5 , була проведена відповідно до положень ст.135 СК України, батьком дитини вказано ОСОБА_6 .

27.03.2013 на підставі поданої спільної заяви про визнання батьківства внесено зміни до вищевказаного актового запису про народження та зазначено батьком ОСОБА_12 , реєстрація проведена відповідно до ст.126 СК України (а.с. 8-9).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Як вбачається з пояснень відповідачки, позивач був обізнаний про те, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не є його рідною донькою та добровільно дав згоду на внесення змін до актового запису про народження дитини та зазначення його як її батька.

Відповідно до ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 12З цього Кодексу.

Така норма закону спрямована на захист законних інтересів дитини. Презюмується, що при прийнятті рішення про "оформлення" свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу ДРАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається.

В ході розгляду справи, судом було допитано свідків, які показали наступне.

Свідок ОСОБА_14 показав суду, що знає сторін по справі. Раніше з відповідачкою були у сімейних відносинах, потім розійшлись. ОСОБА_15 сказала, що вона вагітна, батьком дитини є ОСОБА_16 . Потім ОСОБА_15 народила меншу доньку. З її слів відомо, що ОСОБА_16 є батьком найменшої дитини. Свідок зазначив, що після приїзду ОСОБА_15 з ОСОБА_17 , вона вже була вагітна. Зі слів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 виявив бажання зареєструвати середню доньку ОСОБА_8 . На момент оформлення батьківства старша донька ОСОБА_18 була вже велика. Свідок на реєстрації батьківства не був присутній. Наразі він спілкується тільки з найстаршою донькою ОСОБА_15 , менших двох бачив декілька разів.

Свідок ОСОБА_19 показала суду, що ОСОБА_16 не є батьком ОСОБА_8 , оскільки коли ОСОБА_15 завагітніла, то проживала в м. Донецьк. Коли ОСОБА_8 було 4 роки, вони познайомилися з ОСОБА_16 , ОСОБА_15 сказала, що вони з ним познайомилися на новій роботі. Аміра народилася у 1 пологовому будинку м.Києва, вони з чоловіком, її забирали, були присутніми ще брат ОСОБА_15 і мама. ОСОБА_15 повідомила, що завагітніла ще в Донецьку, але в них не склалися відносини. Народжувати вона приїхала в Київ. Коли ОСОБА_15 їх познайомила з ОСОБА_16 , вона сказала, що вони зустрічаються, це її друг. Свідок не чула, щоб ОСОБА_15 називала ОСОБА_16 батьком ОСОБА_8 . Знає, що вони зустрічалися, зі слів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 оформив батьківство, вона не пояснювала обставин. Не знає чому було оформлено батьківство тільки на ОСОБА_20 , про це ОСОБА_15 сказала десь через тиждень після оформлення. Всі обставини їй відомі лише зі слів ОСОБА_15 . ОСОБА_15 з моменту переїзду в м. Донецьк і до моменту народження Аміри в м. Київ не приїздила.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Встановлені по справі обставини свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_4 до моменту народження доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживала у м. Донецьк разом зі старшою донькою ОСОБА_21 , яка в 2005-2006 роках там навчалась у гуманітарній школі, що підтверджується витягом з особової справи та копією табелю навчальних досягнень дитини, а також копією медичної документації щодо ведення вагітності відповідачки у 2005-2006 роках в м. Донецьк.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у 2006 році приїхала до м. Києва непередодні народження доньки ОСОБА_8 .

При цьому, доказів того, що у вересні 2005 році відповідачка приїздила до своєї матері і деякий час жила в неї за адресою: АДРЕСА_1 та саме у вказаний період познайомилась з позивачем і внаслідок відносин, які вони підтримували, завагітніла, стороною позивача суду не надано.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_19 підтвердили, що позивач був обізнаний про те, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не є його донькою, про що їм відомо зі слів відповідачки.

Враховуючи встановлені за наслідками розгляду справи обставини та досліджені на їх підтвердження докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 , оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідачка до народження доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була з ним знайома та вони підтримували інтимні відносини, а за даних обставин, суд позбавлений можливості дійти висновку, що позивач не був обізнаний про те, що ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 не його донька, а відтак позивач добровільно дав згоду для внесення його як її батька до актового запису про народження та відповідно до вимог ч.5 ст.136 СК України не має права оспорювати своє батьківство.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню відповідачкою понесені позивачем судові витрати у зв`язку з відмовою судом в задоволенні його позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4,10-13, 76-80, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 5, 126, 136 СК України, ст.ст.15, 16 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про оспорювання батьківства та виключення запису як батька дитини - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 16.03.2023.

Суддя: