Справа №297/1540/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ФЕЙІРА О. О., при секретарі судового засідання Радзецькій Ю.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

Представник АТ КБ «Приват Банк» за довіреністю Балагурак В.В. звернулася в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором №МКН0GА00000109 від 05 травня 2006 року в розмірі 550, 68 Доларів США - що за курсом НБУ від 04 березня 2022 року складає 16 107, 39 грн..

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що відповідно до укладеного з АТ КБ «ПриватБанк» договору №МКН0GA00000109 від 05 травня 2006 року, ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 6 276 Доларів США строком до 04 травня 2010 року та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Разом з тим, згідно вказаного договору, ОСОБА_1 у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором зобов`язався сплачувати відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Однак, в порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 04 березня 2022 року, має заборгованість перед банком в розмірі 550, 68 Доларів США, що за курсом НБУ від 04 березня 2022 року становить 16 107, 39 грн., яка складається з трьох відсотків річних від простроченої суми. А тому, позивач просить стягнути із ОСОБА_1 в їх користь 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором №МКН0GА00000109 від 05 травня 2006 року в розмірі 550, 68 Доларів США - що за курсом НБУ від 04 березня 2022 року складає 16 107, 39 грн..

Заочним рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 18 липня 2022 року, позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором №МКН0GА00000109 від 05 травня 2006 року, було задоволено (а.с. 30-32).

Адвокат Естінко Т.Е. в інтересах ОСОБА_1 , будучи незгідною із вищевказаним заочним рішенням, подала до суду заяву про його перегляд (а.с. 36-43).

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2023 року, заяву адвоката Естінко Т. Е. в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Берегівського районного суду Закарпатської області №297/1540/22 від 18 липня 2022 року, було задоволено, заочне рішення Берегівського районного суду Закарпатської області по справі за позовом АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було скасовано, а справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 62-64)

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву від 27.02.2023, згідно якої просив справу розглянути без участі представника АТ КБ «Приват Банк», позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 71-73).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду клопотання від 23 березня 2023 року, згідно яких просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги позивача не визнають, а тому, в задоволенні таких просили відмовити (а.с. 102-103).

Разом з тим, 28 лютого 2023 року, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Естінко Т.Е. подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач ОСОБА_1 заперечує проти задоволення позову та в задоволенні позовних вимог просить відмовити, у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Так, у відзиві зазначає, що строк повернення кредиту відповідно до пункту 1.1. Договору сторонами узгоджено до 04 травня 2010 року. При цьому, між сторонами не було укладено жодних додаткових угод про зміну терміну повернення кредиту та позивачем не надано суду доказів про те, що між сторонами укладалися будь-які додаткові угоди. Разом з тим, доказів того, що ОСОБА_1 здійснювалися платежі за кредитним договором №МКН0GА00000109 від 05 травня 2006 року, позивачем не надано і не могло бути надано, так як платежі ним не проводилися. Отже, позовна заява про стягненя з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором подана після спливу строку загальної позовної давності до основної вимоги. Крім того, за період з 05 травня 2006 року, по теперішній час АТ КБ «Приват Банк» не зверталося до суду про стягнення з ОСОБА_1 кридитних коштів на підставі кредитногоо договору №МКН0GА00000109 від 05 травня 2006 року. А тому, оскільки позовна давність щодо основної вимоги спливла в 2013 році, до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача нарахованих 3% річних. Відтак, не можуть бути стягнуті 3% річних нараховані на суму заборгованості за вимогами щодо яких позовна давність була пропущена. У зв`язку з вищенаведеним, просить суд в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити, та стягнути з АТ КБ «Приват Банк» в користь ОСОБА_1 витрати пов"язані з оплатою професійної правничої допомоги адоката в розмірі 8 000 грн. (а.с. 78-82).

З підстав викладених у відзиві на позов, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Естінко Т.Е. подала до суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 86-96).

Відповідь на відзив позивачем, відповідно до ст. 179 ЦПК України, у встановлений строк не подано.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, тобто відповідно до умов договору у вказаний у договорі строк.

Так, згідно Кредитного договору №МКН0GА00000109 від 05 травня 2006 року, укладеного між ЗАТ КБ "Приват Банк" та ОСОБА_1 , останній отримав кредит в розмірі 6 276 Доларів США строком до 04 травня 2010 року, та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором (а.с 8-10).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Однак, як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 зобов`язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 04 березня 2022 року має заборгованість перед банком в сумі 49 168, 99 Доларів США, щощо за курсом НБУ від 04 березня 2022 року складає 1438192, 96 грн., що стверджується розрахуком заборгованості за кредитним договором №МКН0GА00000109 від 05 травня 2006 року (а.с. 4-5).

Так, згідно розрахунку заборгованосі за Кредитним договором №МКН0GА00000109 від 05 травня 2006 року, станом на 04 березня 2022 року, заборгованість за тілом кредиту становить 6 113, 03 Долари США, що еквівалентно 178 806, 13 грн. (а.с. 4-5).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно прохальної частини позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача в їх користь 3 % річних від простроченої суми заборогованості за період із 04.03.2019 по 04.03.2022 в розмірі 550, 68 Доларів США, що за курсом НБУ від 04 березня 2022 року складає 16 107, 39 грн..

Так, відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено, три проценти річних від простроченої суми заборгованості за Кредитним договором №МКН0GА00000109 від 05 травня 2006 року, згідно розрахунку за період з 04 березня 2019 року по 04 березня 2022 року, становить 550, 68 Доларів США, що за курсом НБУ від 04 березня 2022 року складає 16 107, 39 грн. (а.с. 6).

Однак,, відповідач ОСОБА_1 заперечує проти позовних вимог позивача, в задоволенні позову просить відмовити, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Про застосування строку позовної давності представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Естінко Т.Е. подала до суду заяву від 28 лютого 2023 року (а.с. 86-96).

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встанолено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду №444/9519/12 від 28 березня 2018 року.

Так, згідно п.1.1. Кредитного договору №МКН0GА00000109 від 05 травня 2006 року, укладеного між ЗАТ КБ "Приват Банк" та ОСОБА_1 , останній отримав кредит в розмірі 6 276 Доларів США строком до 04 травня 2010 року (а.с. 8-10).

А тому, строк повернення кредиту за вищевказаним кредитним договором сторонами узгоджено до 04 травня 2010 року.

Доказів того, що між сторонами було укладено додатковий договір про зміну терміну повернення кредиту чи будь-які інші додаткові угоди, позивачем не надано. Також не надано доказів і того, що відповідачем ОСОБА_1 здійснювалися платежі за вищевказаним кредитним договором, та, як ствержує у відзиві останній, такі ними не проводилися.

Отже, як встановлено, позовна заява про стягнення з ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором подана до суду після спливу строку загальної позовної давності до основної вимоги.

При цьому, будь-яких доводів про те, що що між сторонами наявна домовленість оформлена у встановленому законом порядку про збільшення строку позовної давності матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

А тому, оскільки позовна давність щодо основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, відповідно до ст. 266 ЦК України, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача нарахованих 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором №МКН0GА00000109 від 05 травня 2006 року.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає в задоволенні позову АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором №МКН0GА00000109 від 05 травня 2006 року, відмовити, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 просив стянути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн..

Так, частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, відповідач ОСОБА_1 заявляючи про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн., жодних доказів на ствердження такого не надав.

А тому, відсутність доказів на підтвердженння витрат на правничу допомогу адвоката та самого розрахунку таких витрат, є підставою для відмови відповідачу у заявлених вимогах про стягненення з позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 257, 261, 267, 526, 530, 599, 610, 625, 629, 631, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

рішив:

в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором №МКН0GА00000109 від 05 травня 2006 року в розмірі 550, 68 Доларів США - що за курсом НБУ від 04 березня 2022 року складає 16 107, 39 грн., - відмовити.

Відмовити відповідачу ОСОБА_1 у заявлених вимогах про стягненення з позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Олександр ФЕЙІР