ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Хіль Л.М.,

судді Дорош А.І., Триголов В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2021 року в складі судді Шаренко С.Л. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, зміну способу стягнення аліментів та стягнення заборгованості по аліментам.

Апеляційний суд заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 27600 грн., пеню за прострочення сплати аліментів, змінити спосіб стягнення аліментів стягнутих на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.12.2019 року та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 від заробітку відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02.12.2005 року вони з відповідачем уклали шлюб, який 20.11.2018 розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. Від шлюбу сторони мають спільного сина, ОСОБА_3 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти в твердій грошовій суму в розмірі 1200 грн., починаючи з 29.05.2018 та до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки відповідач не сплачує аліменти, утворилась заборгованість, яку вона просить стягнути з ОСОБА_2 та стягнути пеню за весь час прострочення сплати аліментів.

Крім того, вказувала, що її фінансовий стан значно погіршився, оскільки наразі вона не працює, є пенсіонеркою, також на своєму утриманні має матір, якій 84 роки.

Зазначала, що їхній спільний син, має проблеми зі здоров`єм та перебуває на диспансерному обліку з діагнозом вегето-судинна дистонія, також у нього виявлена патологія розвитку серцево-судинної системи та він проходить тривале лікування у лікаря ортодонта, що також потребує матеріальних витрат.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, зміну способу стягнення аліментів та стягнення заборгованості по аліментам задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 суму пені за прострочення аліментів за період з листопада 2019 року по вересень 2020 року у розмірі 17070 грн.

Розмір аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 05.12.2019 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 17070 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 просила рішення місцевого суду в частині стягнення пені за прострочену сплату аліментів в розмірі 127070 грн. скасувати з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача пені у розмірі 26676 грн.

В іншій частині рішення місцевого суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

В обгрунтування апеляційної скарги вказано, що оскільки борг по аліментах станом на 01.09.2020 року складає 27600 грн., то заявлене сума пені в розмірі 26676 грн. не перевищує 100% заборгованості по аліментах.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2019 року у справі №644/3686/18 стягнуто ОСОБА_4 , аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання дитини ОСОБА_5 , у твердій грошовій сумі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 29.05.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 13).

Місцевим судом також встановлено, що 13.04.2020 постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження ВП №61725745 з примусового виконання виконавчого листа №644/3686/18 виданого 24.03.2020 про стягнення аліментів відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.12.2019.

Згідно довідки (розрахунку) Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 23.12.2020р. заборгованість по сплаті аліментів з виконання виконавчого листа №644/3686/18 від 05.12.2019 за період з листопада 2019 по листопад 2020 складає 20400,00 грн. (а.с. 105).

У своєму відповіді на відзив, ОСОБА_1 зазначила, що заборгоансоті по сплаті аліментів з урахуванням сплачених сум становить 17 070 грн. (а.с. 115).

Сума пені за прострочення сплати аліментів розрахована позивачкою за період з листопада 2019 року по вересня 2020 року і складає 26 676 грн.

Задовольняючи частково позов місцевий суд виходив з того, що оскільки сума пені, розрахована позивачем у розмірі 26676 грн., перевищує 100 % розміру заборгованості по аліментах, тому стягненню підлягає сума пені, що дорівнює розміру заборгованості по аліментах, яку просить стягнути позивач, а саме 17 070 грн. станом на вересень 2020, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам від 23.12.2020 (а.с. 105).

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Статтею 180 СК Українивизначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(частина третя статті 181 СК України).

У будь якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, в разі несплати аліментів у поточному місяці, - з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з ч. 1ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Пунктом 22 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від15.05.2006№3«Про застосуваннясудами окремихнорм Сімейногокодексу Українипри розглядісправ щодобатьківства,материнства тастягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК Українивідповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме наплатника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19).

Враховуючи викладене, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першоюстатті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Так, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 334/7702/16 (провадження № 61-42142св18).

Як вказано вище, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів роз`яснено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), згідно якої загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+(Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Із матеріалів справи вбачається, що розрахована сума пені за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2019 року по вересень 2020 року складає 26 676 грн, що перевищує 100 % розміру заборгованості по аліментах.

Враховуючи, що розмір пені обмежений розміром заборгованості на який нараховується пеня, а заборгованість відповідача по сплаті аліментів з листопада 2019 року по верересень 2020 року становить 17070 грн., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 17070 грн.

Доводи апеляційної скарги що оскільки борг по аліментах станом на 01.09.2020 року складає 27600 грн., то заявлене сума пені в розмірі 26676 грн. не перевищує 100% заборгованості по аліментах не заслуговують на увагу, оскільки станом на вересень 2020 року розмір заборгованості по сплаті аліментів становить 17070 грн, що підчтерджується розрахунком заборгованості по аліментах ві 23.12.2020 року ( а.с105).

Окрім того, позивач сама в своїх запереченнях вказала, що розмір заборгованості з урахуванням погашення боргу складає 17070 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов