Провадження № 22-ц/824/1551/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 березня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ,на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 13 жовтня 2022 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко Олени Олександрівни, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Тетяна Володимирівна, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , про визнання недійсним заповіту та договору купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в и в:

11 серпня2022 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, яке мотивоване тим, що ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 27 червня 2019 року в даній справі за заявою позивачки ОСОБА_3 вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Вказував, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 22 лютого 2022 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко О.М., треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач В.В., державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В., ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , про визнання недійсним заповіту та договору купівлі-продажу квартири. У зв`язку з тим, що рішення набрало законної сили, посилаючись на ст.158 ЦПК України,просив скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 27 червня 2019 року у вигляді арешту належної йому квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 13 жовтня 2022 року заяву відповідача ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову задоволено, скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою ухвалою Дніпровського районного

- 2 -

суду м.Києва від 27 червня 2019 року у вигляді накладення арешту на належну ОСОБА_4 на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із ухвалою, третя особа ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою у задоволенні заяви відповідача відмовити, посилаючись на необгрунтованість ухвали та необхідність ефективного захисту прав неповнолітньої. Скарга мотивована тим, що у кримінальному провадженні № 0000003 від 19 січня 2022 року, порушеному за ст.356 КК України (самоправство), проводиться досудове розслідування факту заволодіння відповідачем ОСОБА_4 тілом та прахом померлої ОСОБА_5 , урну з прахом якої він приховує, як і приховує інші відомості, які можуть пояснити причину її смерті, що може тягнути за собою розслідування факту умисного позбавлення ОСОБА_4 життя спадкодавиці і усунення його від спадщини. Окрім того, 07 жовтня 2022 року вона подала заяву про відкладення судового розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову, яка судом не взята до уваги.

Учасники правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками 30 листопада 2022 року направленазгідно ч.6 ст.128 ЦПК України поштою та на офіційні електронні адреси, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток та повідомленнями про доставлення електронних листів.

Третя особа ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ,про час розгляду справи повідомлена належним чином, що стверджується її розпискою, до суду не з`явилася, напередодні, тобто 13 березня 2023 року електронною поштою подала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із захворюванням неповнолітньої ОСОБА_2 , додавши документи на підтвердження хвороби.

Відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними.

Апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки третьої особи з таких міркувань.

По-перше, посилаючись на неможливість явки до судуз огляду на хворобу неповнолітньої, ОСОБА_1 не додала до заяви належних та допустимих доказів, які б це підтверджували. Зокрема, з доданих заявницею медичних документів вбачається, що у неповнолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено гострий ларингофарингіт та температуру 370, призначено лікування у вигляді полоскань горла і спрей для носа. З урахуванням того, що неповнолітня майже досягла 16 річного віку, а також відсутність у медокументації висновку про потребу догляду за нею дорослої особи, посилання заявниці на неможливість явки до суду безпідставні та є нещирими.

По-друге, заявниця не була позбавлена можливості порушити перед судом клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з дотриманням положень ст.212 ЦПК України, чим скористалися інші учаники процесу і що узгоджується із правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду: від 08 липня 2021 року у справі № 675/1538/19 та від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17.

По-третє, відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних

- 3 -

засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Дана заява не знаходить свого вирішення більше восьми місяців, що не відповідає встановленим процесуальним законом строкам (згідно ч.2 ст.158 ЦПК України заява має бути розглянута протягом 5 днів) і свідчить про порушення розумних строків її розгляду, причиною чого в тому числі є відкладення розгляду справи в суді першої інстанції, в тому числі за клопотаннями ОСОБА_1 (обидва рази, при розгляді заяви про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 подавала заяву про відкладення).

По-п`яте, відхиляючи клопотання про відкладення справи суд враховує, що відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій грунтовно і змістовно виклала свою позицію щодо незаконності і необгрунтованості судової ухвали та наявності підстав для її скасування.

З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачки, а вказані у її заяві про відкладення розгляду причини неявки визнати неповажними.

Представниці відповідача ОСОБА_4 адвокатка Скопич М.С. та адвокатка Бартош-Стрєльникова Т.М., яка брала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Решта учасників належним чином повідомлені про розгляд справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, а також направленими згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на їх електронні адреси судовими повістками і повідомленнями про їх доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду м.Києва перебувала вищевказана цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко О.М., треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач В.В., державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В., ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , про визнання недійсним заповіту та договору купівлі-продажу квартири.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 27 червня 2019 року за заявою позивачки ОСОБА_3 в даній справі вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що

- 4 -

належить ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 22 лютого 2022 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

Водночас, відповідно до приписів ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч.1). Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні (ч.2). За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала (ч.4).

Згідно роз`яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Скасовуючи заходи забезпечення позову в даній справі, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спір вирішено, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено і рішення суду набрало законної сили, а відтаквідсутні передбачені законом підстави для збереження заходів забезпечення позову, вжитих судом за заявою позивачки.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, які відповідають обставинам справи і вимогам процесуального закону.

Наведені у апеляційній скарзі доводи про те, що у кримінальному провадженні № 0000003 від 19 січня 2022 року, порушеному за ст.356 КК України (самоправство), проводиться досудове розслідування факту заволодіння відповідачем ОСОБА_4 тілом та прахом померлої ОСОБА_5 , урну з прахом якої він приховує, як і приховує інші відомості, які можуть пояснити причину її смерті, що може тягнути за собою розслідування факту умисного позбавлення ОСОБА_4 життя спадкодавця і усунення його від спадщини, ніяким чином не пов`язані та не мають правового значення для вирішення питання скасування заходів забезпечення позову, як помилково вважає скаржниця ОСОБА_1 , оскільки навежені нею обставини не є предметом спору в даній справі.

Відхиляючи наведені доводи, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , має статус третьої особи, яка не заявляла самостійних позовних вимог, а відтак вжиті судом заходи забезпечення позову стосуються виключно прав та обов`язків позивачки та забезпечення заявленого нею позову і ніяким чином не стосуються прав третьої особи, яка жодних вимог у справі не заявляла.

Це по-перше.

По-друге, якщо скаржниця вважає, що наявні передбачені законом підстави для усунення ОСОБА_4 від спадщини, то вона вправі у встановленому законом порядку звернутися до суду з відповідним позовом, в межах якого подати заяву про

- 5 -

забезпечення позову. Проте обгрунтовувати свою позицію необхідністю збереження заходів забезпечення позову, обставинами, які не мають відношення до предмета спору в даній справі та її прав, є помилковим та недоречним.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідні заходи забезпечення можуть бути вжиті слідчим у межах кримінального провадження № 0000003 від 19 січня 2022 року.

Колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що 07 жовтня 2022 року скаржниця подала заяву про відкладення судового розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову, якій судом не дана оцінка в ухвалі.

Таке може свідчити про порушення норм процесуального права, зокрема приписів п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України щодо мотивованої оцінки судом аргументу, наведеного учасником справи.

Проте відповідно до ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Аналогічні роз`яснення містить п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», згідно якого порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, порушення вимог ст.59 ЦПК щодо допустимості засобів доказування, необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (ст.60 ЦПК), порушення вимог ст.215 ЦПК щодо змісту рішення суду тощо.

Наведені скаржницею в апеляційній скарзі доводи щодо відсутності підстав для скасування заходів забезпечення позову і як наслідок незаконність оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження і є безпідставними.

Інших доводів скарга не містить.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про скасування заходів забезпечення позову відповідає обставинам справи, ухвалена із додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

- 6 -

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 13 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: