ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Гапонюк І.В.,

за участю представника заявника ОСОБА_1 ,

за участю стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастів Київської області заяву адвоката Ничик Аліни Валеріївни подану в інтересах боржника ОСОБА_3 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Ничик А.В. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_3 з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заяви зазначила, що 24 квітня 2023 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було видано судовий наказ, яким стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 квітня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Посилалася на те, що діти фактично проживають разом з батьком, що за змістом ст. 160 ЦПК України і ст. 181 СК України саме йому належить право вимагати сплати аліментів та відповідно відсутній обов`язок сплачувати аліменти. В зв`язку з чим, просить суд задовольнити вищевказану заяву та визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні представник заявника адвокат Ничик А.В. зазначила, що діти проживають з батьком і він несе витрати по їх утриманню, при розгляді справи в позовному провадженні дані факти були б дослідженні судом. Крім того, звертає увагу суду, що існування спору між батьками щодо місця проживання дитини унеможливлює вирішення питання про стягнення аліментів у наказному провадженні, яке відповідно до ст. 19 ЦПК України є безспірним.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 173 ЦПК України визначено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, в порядку визначеному ст. 432 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

При розгляді судом встановлено, що 24 квітня 2023 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 квітня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

До заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей, заявником додано Витяг з реєстру територіальної громади про місце реєстрації, згідно з яким ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Будь-яких інших доказів, які б підтверджували місце проживання дітей разом із заявником, надано суду не було.

До заяви представника боржника адвоката Ничик А.В. про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, додано акт про фактичне проживання осіб від 24 квітня 2023, складений депутатом Обухівської міської ради в присутності громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповідно до якого встановлено, що за адресою проживання ОСОБА_3 АДРЕСА_2 проживають без реєстрації, ОСОБА_4 , 1918 р.н. та ОСОБА_5 , 2014 р.н. з 2018 року по теперішній час.

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність факту постійного проживання дитьми разом з ОСОБА_2 . Вбачається, що діти проживають разом з батьком ОСОБА_3 , а між сторонами має місце спір щодо місця проживання та утримання дітей.

Відповідно до частини третьої ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною другою ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що заявником в даному випадку обрано вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки відсутні будь-які нововиявлені обставини, а наявні свідчать про відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Суд також бере до увагу, що за змістом ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Однак, за обставинами даної справи між сторонами вбачається наявність спору щодо місця проживання дитини, що є перешкодою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, про наявність протиріч між батьками з вказаного питання, свідчить про відсутність у стягувача суб`єктивного права вимоги до ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

А тому, суд вважає за необхідне визнати таким, що не підлягає виконанню повністю судовий наказ від 24 квітня 2023 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей.

Керуючись ст. ст. 259, 160, 173, 432 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Ничик Аліни Валеріївни подану в інтересах боржника ОСОБА_3 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати судовий наказ від 24 квітня 2023 року, виданий Фастівським міськрайонним судом Київської області у справі № 2-н/381/145/23 за заявою ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий по справі Г.В.Соловей