Ухвала

09 березня 2023 року

м. Київ

справа № 757/49925/21

провадження № 61-3002ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживача, зобов`язання здійснити перерахунок за теплопостачання та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП ВО Київради (Київської МДА) «Київтеплоенерго») про захист прав споживача, зобов`язання здійснити перерахунок за теплопостачання та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказував, що він є власником квартири АДРЕСА_1 та користується житлово-комунальними послугами відповідно до укладених з виконавцями послуг договорів або на підставі типового договору, в тому числі послугами централізованого опалення квартири. У його квартирі встановлений теплолічильник з 2014 року.

Зазначав, що свої обов`язки за договором виконував належним чином, вчасно сплачував за комунальні послуги, що підтверджується щомісячними квитанціями про сплату спожитих житлово-комунальних послуг. Будь-яка заборгованість за централізоване опалення у нього відсутня.

У липні 2021 року дізнався, що КП «Київтеплоенерго» після закінчення опалювального сезону 2020/2021 року та 2019/2020 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 донарахувало борг у розмірі 984,44 грн за послуги з централізованого постачання теплової енергії. Крім того, відповідач неправомірно здійснює нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.

На його звернення до КП «Київтеплоенерго» отримав відповідь, що такі донарахування за послуги з централізованого постачання теплової енергії здійснені на виконання рекомендацій Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, що надійшли у червні 2021 року. Підприємство провело коригування нарахувань за послуги з централізованого опалення відповідно до вимог розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 (далі - Методика № 359), зокрема, і за вказаною адресою. Тож, у липні та серпні здійснено перерозподіл теплової енергії в межах обсягів по будинку за наведеною адресою і як наслідок проведено корегування в бік зменшення або збільшення за кожним особовим рахунком індивідуально, залежно від обсягів теплової енергії, розрахованих на опалення місць загального користування (МЗК) за опалювальний період 2020/2021 року та 2019/2020 року. Щодо нарахувань інфляційних втрат та 3 % річних він відповіді не отримав.

Вказував, що Методика № 359 втратила чинність 25 січня 2019 року, а тому вона не може бути застосована для проведення перерахунку з донарахуванням йому заборгованості, оскільки за загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Враховуючи викладене та з урахуванням збільшених позовних вимог, просив суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок (списання) заборгованості за послуги з теплопостачання, що нарахована у липні 2021 року за опалювальний період 2020/2021 року та 2019/2020 року у розмірі 984,44 грн, перерахунок (списання) заборгованості, що утворилась з інфляційної складової боргу та 3 % річних, а також 5 000,00 на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями відповідача.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано перерахунок (коригування) послуг централізованого опалення в опалювальному сезоні 2020/2021 року та 2019/2020 року по квартирі АДРЕСА_1 у розмірі 984,44 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що донарахування КП «Київтеплоенерго» ОСОБА_1 заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у сумі 984,44 грн і інфляційних втрат та 3 % річних на цю заборгованість, є неправомірними, що є наслідком скасування вказаного перерахунку (коригування) послуг централізованого опалення в опалювальному сезоні 2020/2021 року та 2019/2020 року у квартирі на АДРЕСА_2 . Недоліки в роботі надавача послуг, виконавця послуг, не можуть зменшувати обсяг прав споживача, збитки завдані внаслідок вказаних недоліків не можуть покладатись на споживача, оскільки це суперечить статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів».

03 березня 2023 року КП ВО Київради (Київської МДА) «Київтеплоенерго») звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено у розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги) - 2 684,00 грн.

Предметом спору у цій справі є майнові вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та вимоги немайнового характеру про зобов`язання здійснити перерахунок за теплопостачання заборгованості у розмірі 984,44 грн, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики.

Тож, справа № 757/49925/21 є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет спору та устелену судову практику, вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах визначено ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Наведені заявником обставини, які, на його переконання, потребують формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд визнає такими, що не стосуються фундаментальних питань права, а інші з них - зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження судами попередніх інстанцій.

Верховний Cуд дійшов переконання, що заявник не зазначив у чому конкретно полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Такі посилання носять загальний характер і направлені виключно на обґрунтування формальних підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що особа, яка подає касаційну скаргу, позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи, оскільки заявником не зазначено у якій саме конкретній справі (номер справи) він позбавлений можливості спростувати такі обставини.

Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі незначної складності підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживача, зобов`язання здійснити перерахунок за теплопостачання та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний