Справа № 357/9470/22
Провадження № 2/357/134/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі «Позивач») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини.

07.12.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та Відповідачем було укладено кредитний договір №/345884.

Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору, реквізити та підпис сторін.

Відповідно до підпункту 1.4 пункту 1 Кредитного договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, указаної клієнтом у п.7 Кредитного договору.

Згідно з підпунктом 1.6 пункту 1 Кредитного договору клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, указаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Згідно з підпунктом 1.5 пункту 1 Кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства https://www/gofingo.com.ua/. Приймаючи умови Кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

30.09.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та Позивачем укладено договір факторингу №30092021, у відповідності до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» передає (відступає) Позивачу за плату належні йому права вимоги, а Позивач приймає належні ТОВ «ГОУФІНГОУ» права вимоги до боржників, указаними у реєстрі боржників.

Згідно з пунктом 1.1 договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до пункту 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Відповідно до реєстру боржників від 30.09.2021 року до договору факторингу №30092021 від 30.09.2021 року, Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача в сумі 24 000,00 гривень, із яких:

- 6000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 18000,00 гривень сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до пункту 1.3 договору факторингу, ТОВ «ГОУФІНГОУ» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ», надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ «ФК «ЄАПБ», у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства.

Згідно з пунктом 3.9 договору факторингу, у разі отримання коштів від боржників, органів Державної виконавчої служби в рахунок погашення заборгованості після дати підписання цього договору, клієнт зобов`язаний перерахувати ці кошти фактору протягом 3 (трьох) банківських днів з дати їх отримання (включно), на рахунок фактора, вказаний в розділі 10 даного договору. При перерахуванні коштів клієнт зобов`язаний надати розшифровку платежів у вигляді електронного листа, а саме, вказати наступні данні боржників: прізвище, ім`я, по батькові, код номер облікової картки платника податків, номер кредитного договору.

Таким чином, у разі сплати Відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 30.09.2021 року, Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, Відповідач має непогашену заборгованість перед Позивачем за кредитним договором №/345884 в розмірі 24000 гривень, з яких:

- 6000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 18000,00 гривень сума заборгованості за відсотками.

За таких обставин Позивач просив стягнути з Відповідача суму заборгованості за кредитним договором №/345884 у розмірі 24000,00 гривень.

Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи.

11.11.2022 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 34).

08.12.2022 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від Позивача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог до нього відмовити у повному обсязі. Водночас зазначив, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом станом на день закінчення строку кредитування, тобто на 05.01.2021 року, у сумі 4650,00 гривень слід задовольнити частково. Зауважив, що первісним кредитором та Позивачем його не було повідомлено про відступлення права вимоги та зміну кредитора. Крім того, Позивачем не підтверджено проведення розрахунків за договором факторингу, не надано платіжне доручення на підтвердження перерахування коштів (а.с. 41-43).

08.12.2022 року до канцелярії суду Відповідачем було подано клопотання про витребування доказів у Позивача (а.с. 49).

12.12.2022 у судове засідання представник Позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 37). 21.11.2022 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником Позивача Виссалом В.В. було подано клопотання, у якому останній зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглядати справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 38-39).

12.12.2022 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником Позивача ОСОБА_2 було подано відповідь на відзив, у якій остання зазначила, що первісний кредитний договір було укладено у електронній формі. Кошти за кредитом у розмірі 6000 гривень було перераховано на банківську картку Відповідача, реквізити якої було зазначено у кредитному договорі. Зауважила, що у відзиві Відповідач фактично визнав частково суму заборгованості по відсотках у розмірі 4650,00 гривень, чим, на думку останньої, Відповідач підтвердив факт укладення кредитного договору та наявність спору лише у частині розміру нарахованих відсотків (а.с. 58-70).

12.12.2022 року у судове засідання Відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 36).

12.12.2022 року ухвалою суду у Позивача було витребувано належним чином завірені копії: платіжного доручення на підтвердження перерахунку коштів за договором факторингу №30092021 від 30.09.2021 року; договору факторингу №30092021 від 30.09.2021 року (а.с. 52-53).

16.12.2022 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником Позивача Летун Т.В. було подано заяву, у якій остання просила долучити до матеріалів справи документів, на підтвердження факту направлення копії відзиву на позовну заяву на адресу Відповідача (а.с. 140-141).

21.12.2022 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником Позивача Летун Т.В. було подано заяву про виконання ухвали суду, до якої остання приєднала засвідчені копії: договору факторингу №30092021 від 30.09.2021 року; реєстр боржників; акти прийому-передачі; форму надання інформації згідно Реєстру Боржників в електронному вигляді (а.с. 109-112, 120-124, 125, 126-127, 128-129, 130).

17.01.2023 року у судове засідання представник Позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 147). 29.12.2022 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником Позивача Летун Т.В. було подано клопотання, у якому остання зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглядати справу у її відсутність (а.с. 113-114).

17.01.2023 року у судове засідання Відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 148). 17.01.2023 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від представника Відповідача адвоката Чуйко Я.В. надійшли письмові пояснення, у яких останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, так як підстави отримання коштів Відповідачем не доведені (а.с. 136-138).

08.02.2023 року у судове засідання представник Позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 153). 25.01.2023 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником Позивача Дяченко А.В. було подано клопотання, у якому остання зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглядати справу у її відсутність (а.с. 154-155).

08.02.2023 року у судове засідання Відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 162). 08.02.2023 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від представника Відповідача адвоката Чуйко Я.В. надійшло клопотання, у якому останній просив відкласти розгляд справи у зв`язку із його хворобою (а.с. 158).

16.03.2023 року у судове засідання представник Позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 163).

16.03.2023 року у судове засідання Відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 164).

У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

07.12.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та Відповідачем було укладено кредитний договір №/345884 (а.с.6-8).

Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору, реквізити та підпис сторін.

Відповідно до підпункту 1.4 пункту 1 Кредитного договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, указаної клієнтом у п.7 Кредитного договору.

Згідно з підпунктом 1.6 пункту 1 Кредитного договору клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, указаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Згідно з підпунктом 1.5 пункту 1 Кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства https://www/gofingo.com.ua/. Приймаючи умови Кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 1 Кредитного договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 05.01.2021 року.

Згідно з підпунктом 1.3 пункту 1 Кредитного договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована.

Відповідно до підпункту 4.3 пункту 4 Кредитного договору у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений у пункті 1.2 цього договору, проценти, передбачені у пункті 1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яносто) календарних днів, починаючи з дня укладення договору.

30.09.2021 року між ТОВ «ГУФІНГОУ» та Позивачем укладено договір факторингу №30092021, у відповідності до умов якого ТОВ «ГУФІНГОУ» передає (відступає) Позивачу за плату належні йому права вимоги, а Позивач приймає належні ТОВ «ГУФІНГОУ» права вимоги до боржників, указаними у реєстрі боржників (а.с. 11-12).

Згідно з пунктом 1.1 договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до пункту 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

30.09.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та Позивачем було підписано акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу №30092021 (а.с. 13)

Відповідно до реєстру боржників від 30.09.2021 року до договору факторингу №30092021 від 30.09.2021 року, Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача в сумі 24 000,00 гривень, із яких: 6000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 18000,00 гривень сума заборгованості за відсотками (а.с. 14).

Відповідно до пункту 1.3 договору факторингу, ТОВ «ГОУФІНГОУ» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за кредитним договором з Позивачем, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Позивачу, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Позивача, у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства.

Згідно з пунктом 3.9 договору факторингу, у разі отримання коштів від боржників, органів Державної виконавчої служби в рахунок погашення заборгованості після дати підписання цього договору, клієнт зобов`язаний перерахувати ці кошти фактору протягом 3 (трьох) банківських днів з дати їх отримання (включно), на рахунок фактора, вказаний в розділі 10 даного договору. При перерахуванні коштів клієнт зобов`язаний надати розшифровку платежів у вигляді електронного листа, а саме, вказати наступні данні боржників: прізвище, ім`я, по батькові, код номер облікової картки платника податків, номер кредитного договору.

Всупереч умовам кредитного договору, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки Позивача, ні на рахунки попереднього кредитора.

Із розрахунку заборгованості Відповідача, наданого Позивачем, убачається, що здійснено нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% (процентів) на добу за період з 07.12.2020 року по 05.04.2021 року у сумі 18000,00 гривень (а.с.15-17).

Нарахування штрафних санкцій Відповідачу не здійснювалося.

1. Мотивувальна частина.

Вирішуючи дану справу, суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).

Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

За приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однієї стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронної повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису електронного або електронного цифрового підпису, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України).

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором.

Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси Позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таку позицію висловлено, зокрема, у постанові від 28.03.2018 року Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12.

Висновки суду.

Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Усупереч умовам кредитного договору, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на його рахунки, ні на рахунки попереднього кредитора.

Відповідно до розрахунку заборгованості Відповідача, наданого Позивачем, заборгованість Відповідача зі сплати процентів за користування кредитом у період з 07.12.2020 року (дати укладання договору кредиту) до 05.01.2021 року (дата закінчення строку кредитування) становить 4650,00 гривень.

Відтак, дії Відповідача по нарахуванню відсотків за користування кредитом у період поза межами дії договору, тобто після 05.01.2021 року в сумі 13350,00 гривень є такими, що не ґрунтуються на законі.

Судом ураховано, що у відзиві на позовну заяву позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом станом на день закінчення строку кредитування, тобто на 05.01.2021 року, у сумі 4650,00 гривень Відповідач визнає.

Також суд ураховує, що з боку Відповідача суду не надано жодних доказів на підтвердження факту виконання кредитних зобов`язань, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів Позивача щодо нарахованої суми заборгованості за основною сумою кредиту.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову: у межах заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 6000,00 гривень, та заборгованості за відсотками у розмірі 4650,00 гривень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами доказів.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Позивачем було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 гривень.

Позовні вимоги задоволені частково - на суму 10650,00 гривень, що становить 44,38% від розміру заявлених вимог.

Таким чином, пропорційно до розміру задоволених вимог, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягають судові витрати в розмірі 1101,07 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №/345884 від 07.12.2020 року у розмірі 10650,00 гривень (десять тисяч шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати у розмірі 1101 гривню 07 копійок (тисяча сто одну гривню 07 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: вулиця Симона Петлюри, будинок 30, місто Київ, 01032, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 21.03.2023 року.

Суддя В. П. Цукуров