БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/371/23, cправа № 361/2150/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» березня 2023 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретарів судових засідань: Шаварин С.С., Гафінчук Т.М.,

Степанюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

В обґрунтування вимог зазначається, що у період з 15 червня 1991 року по 11 лютого

2020 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому міським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Умань Черкаської області, актовий запис № 351.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого

2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

У період перебування у шлюбі сторонами придбано нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 . Вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності та підлягає поділу.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2021 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом спору.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

05 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проси позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , її представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не заперечили проти визнання об`єктом права спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 та визнання за позивачем права власності на 1/2 її частину. Позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 вважають безпідставними, оскільки участі у придбанні даної квартири позивач не приймав. Спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача, так як придбана за кошти, що належали їй особисто.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача та її представників, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 15 червня 1991 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Умань Черкаської області, актовий запис № 351, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2020 року, що набрало законної сили 13 березня 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 15 червня 1991 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Умань Черкаської області, актовий запис № 351.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири

АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_2 , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 10 серпня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борисовою С.О., зареєстрований у реєстрі № 2938.

Згідно з висновком про вартість об`єкта оцінки станом на 19 листопада 2020 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить

980 800 грн. 00 коп.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від

24 грудня 2016 року ОСОБА_2 значиться власником квартири АДРЕСА_2 ; дата та час державної реєстрації: 21 грудня

2016 року; підстава виникнення права власності: технічний паспорт на квартиру в житловому будинку від 24 жовтня 2016 року, довідка про 100 % оплату за квартиру від 12 грудня 2016 року, видана ЖБК «Діамант», додаткова угода № 1 до договору № 56 від 10 серпня 2016 року про сплату пайових внесків до ЖБК «Діамант», акт приймання-передачі квартири згідно з договором купівлі-продажу паю № 56 від 10 серпня 2016 року, договір про сплату пайових внесків.

Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки станом на 19 листопада 2020 року вартість квартири АДРЕСА_2 складає 1 725 500 грн. 00 коп.

Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від

24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частиною третьою статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Оскільки законом презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов`язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Позовні вимоги щодо визнання за позивачем у порядку поділу майна подружжя права власності на частину квартири АДРЕСА_3 , відповідачем визнані, визнання позову у цій частині приймається судом.

Не визнаючи позовні вимоги у частині поділу квартири АДРЕСА_2 , відповідач посилається на те, що вказана квартира є її особистою власністю, оскільки придбана за особисті кошти, надані їй матір`ю ОСОБА_6 та отримані від продажу квартири у місті Умань Черкаської області у 2016 році.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Черповицькою І.Ю., зареєстрованого у реєстрі № 1546, ОСОБА_6 продала ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_4 .

Згідно з пунктом 2.1 договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 69 660 грн. 00 коп., які отримані продавцем від покупця до оформлення цього договору, оскільки сторони встановили, що умови договору щодо сплати ціни договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення.

Оцінюючи даний договір як доказ, який свідчить про наявність у відповідача особистих коштів для придбання квартири, суд дійшов наступного висновку. Так, ціна проданої квартири у місті Умань Черкаської області становить 69 660 грн. 00 коп., що за курсом НБУ станом на серпень 2016 року приблизно складало 2 800 доларів США 00 центів. Доказів, які б свідчили, що від продажу квартири ОСОБА_6 отримала будь-яку іншу додаткову суму стороною відповідача до суду надано не було. Вартість квадратного метра житла у місті Броварах значно перевищує вартість житла у місті Умань Черкаської області та не є співмірною, вказані обставини є загальновідомими й не потребують доказування. Спірна квартира придбана у новобудові, доказів наявності особистих коштів крім коштів виручених від продажу квартири у місті Умань сторона відповідача до суду не надала. ОСОБА_2 заперечуючи проти позовних вимог, маючи при цьому об`єктивну можливість, не надала до суду доказів щодо ціни спірної квартири, зазначеної у договорі купівлі-продажу паю № 56 від 10 серпня 2016 року, а також розміру коштів внесених нею на підставі договору про сплату пайових внесків, як і довідки про 100 % оплату вартості квартири. Відповідного клопотання про витребування таких доказів у випадку їх неможливості отримати самостійно у ході розгляду даної справи не заявляла. Безспірних доказів, які б свідчили, що на момент набуття спірної квартири відповідач мала особисті кошти у розмірі достатньому для оплати її вартості та безпосередньо використала їх для придбання цього майна, судом при розгляді даної справи по суті здобуто не було. Наявності будь-яких інших джерел надходження коштів відповідачем наведено не було.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що є подругою матері відповідача ОСОБА_6 . Зі слів останньої їй відомо, що гроші від продажу квартири у місті Умань Черкаської області та передала свій дочці ОСОБА_2 . Присутньою при передачі коштів особисто вона не була. Після продажу квартири у місті Умань ОСОБА_6 переїхала у місто Бровари.

Свідок ОСОБА_9 , подруга відповідача, показала, що родину ОСОБА_10 вона знає давно. Їй відомо, що ОСОБА_6 продала свою квартиру у місті Умань та придбала квартиру у місті Бровари для дочки. Участі у придбанні квартири та ремонті позивач не приймав. Про повідомлені обставини їй відомо зі слів ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_6 , мати відповідача, показала, що належну їй квартиру у місті Умань вона продала, так як вирішила переїхати ближче до своєї дочки. Кошти від продажу квартири, які їй передав покупець у розмірі 30 000 доларів вона віддала дочці для придбання їй квартири. Поки робився ремонт у спірній квартирі вона проживала у селі Іванівка Уманського району Черкаської області. ОСОБА_1 участі у купівлі квартири та проведенні ремонту не приймав, на той час він був у Польщі. Допомагав її дочці старший син, який працював за кордоном. Спірна квартира у новобудові була куплена за її кошти виручені від продажу власної квартири.

Свідок ОСОБА_11 , син сторін показав, що квартира у місті Броварах є особистою власністю його матері. Гроші для її придбання дала бабуся, ОСОБА_6 , при цьому він допомагав матеріально у проведенні ремонту, оскільки працював за кордоном та пересилав кошти. Вважає, що грошей від продажу квартири у місті Умань було достатньо для придбання квартири у місті Броварах. Його батько участі у придбанні квартири не приймав. Пенсійна картка батька була у нього він бачив, він бачив декілька разів як той знімав гроші в Україні.

Свідок ОСОБА_12 , син сторін, показав, що його бабуся продала квартиру у місті Умань, на кошти виручені від продажу було куплено квартиру у місті Броварах, яка оформлена на його матір. Грошей для придбання квартири та проведення ремонту позивач не надав, на той час перебував за кордоном. Зі слів бабусі йому відомо, що вартість квартири у місті Умань є співмірною з вартістю квартири у місті Броварах.

Покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відхиляються судом, оскільки про всі повідомлені ними обставини їм відомо зі слів відповідача або її матері, особисто вони присутніми при отриманні коштів та їх використанні у придбанні спірної квартири не були.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є дітьми сторін у справі, свідок ОСОБА_6 є матір`ю відповідача, їх позиція щодо заявлених позовних вимог не є безсторонньою та об`єктивною.

Згідно з частинами першою та третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Відповідач у судовому засіданні не довела обставин, що спірне нерухоме майно (квартира АДРЕСА_2 ), придбане у шлюбі, є особистою її власністю, набутою за рахунок коштів, що належали їй особисто. Рішення суду про визнання спірного майна особистою приватною власністю у відповідача відсутнє, як і підстави у суду вважати, що таке майно належить виключно ОСОБА_2 . Належних доказів на спростування презумпції спільного майна суду не наведено, доводи базуються виключно на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні суду із даним позовом позивачем сплачено судовий збір за подачу позову у розмірі 6 810 грн. 00 коп. та 454 грн. 00 коп. за подачу заяви про забезпечення позову, всього понесено витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 264 грн. 00 коп. Виходячи з ціни позову, при зверненні до суду позивачем не доплачено судовий збір у розмірі 4 540 грн. 00 коп., отже вказану суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь - ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7 264 (сім тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 00 коп.; - держави судовий збір у розмірі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн. 00 коп.

Сторони справи:

позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );

відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин