Справа № 333/5760/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Мала О.О.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Насонова Марина Сергіївна до Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» Державного концерну «Укроборонпром», про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

ОСОБА_1 24.11.2022 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» (далі- відповідач, ЗДП «Радіоприлад») від 25.03.2022 р. № 49к в частині призупинення трудового договору з ним; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середню заробітну плату за період з 25 березня 2022 року по день фактичного допуску до роботи як оплату за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним. ОСОБА_1 працював починаючи, приблизно з вересня 2021 р. по теперішній час у Відповідача на посаді начальника караулу № 4. На підставі наказу Відповідача від 25.03.2022 р. № 49к з позивачем було призупинено трудовій договір на термін дії воєнного стану в Україні. Абзацом 2 ч. 1 ст. 13 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Тобто, підставою для вжиття такого обмеження трудових прав як призупинення дії трудового договору є наявність одночасно двох факторів/обставин: 1- військова агресія проти України; 2- виключення можливості надання та виконання роботи. Перший фактор є об`єктивним, доводиться введенням воєнного стану у відповідності до законодавства, є наявним, доказування не потребує в силу ст. 82 ЦПК України, оскільки є загальновідомим.

Другий фактор свідчить, що головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи, тобто є оціночним та потребує доказування. Держпраця радить у наказі про призупинення дії трудового договору зазначити підставу (заява працівника) або причини неможливості надання роботи (відсутність замовлень, зупинення виробництва бойові дії, пошкодження виробництва внаслідок бойових дій тощо).

В даному випадку між сторонами виник спір щодо наявності другої обставини. Позивач може виконувати свою роботу за посадою, знаходиться за місцем свого проживання. Місто Запоріжжя, де розташовано його робоче місце, не є окупованою територією, де є неможливим надання та виконання роботи за її трудовим договором. На думку позивача, є необхідність в організації його роботи та виконанні функцій начальника караулу № 4, що передбачає посадова інструкція.

Вище викладені обставини, порушення порядку відсторонення від виконання посадових обов`язків свідчать про порушення прав позивача на працю, приватне життя, оскільки позивач не отримує заробітну плату, чим його позбавлено засобів забезпечення життя у воєнний стан, що ставить його у скрутне положення та завдає душевних страждань у зв`язку з порушенням права на працю, відповідно оплату та забезпечення власного життя, що вимагає додаткових зусиль. Розмір моральної шкоди визначає в 16 000,00 гривень.

Міністерство економіки України розмістило на сайті міністерства коментар до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ, зокрема і коментар до статі 13 вказаного Закону. При цьому вважають, що зв`язку з призупиненням дії трудового договору працівник звільняється від обов`язку виконувати роботу, визначену трудовим договором, а роботодавець звільняється від обов`язку забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а також виконання інших обов`язків, передбачених трудовим договором.

Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень статті 13 Закону України № 2136-ІХ від 15.03.2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» хоча і не припиняє трудових відносин і не є звільненням у розумінні положень КЗпПУ, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював та своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки.

У випадку, якщо наказ буде визнаний незаконним та скасованим, то це на думку суду створить ситуацію, яка як для роботодавця так і для працівника, буде фактичним вимушеним прогулом, викликаним противними діями роботодавця.

Тому вважає за можливе, з метою відновлення порушених трудових прав працівника, застосувати аналогію закону, що передбачено ч. 9 ст. 10 ЦПК України, положеннями ст. 235 КЗпП, якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

15.03.2022Відповідач надіслав відзив на позов, в якому зазначив наступне. 15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" № 2136-ІХ (далі - Закон № 2136-ІХ), який набув чинності 24 березня 2022 року. Дана норма не містить жодних обмежень щодо категорії працівників, з якими можна призупинити дію трудового договору. Таким чином, стало можливо призупинити дію договору із вразливими категоріями працівників. Це вимушений захід під час війни для багатьох роботодавців і працівників.

ОСОБА_1 працює з 17.08.2020 по теперішній час на ЗДП «Радіоприлад».

На момент прийняття наказу про призупинення трудового договору ст.13 Закону України №2136-ІХ від 15.03.2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» була викладена в наступній редакції:

«Стаття 13. Призупинення дії трудового договору

1.Призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

2.Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

3.Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.»

Вважають безпідставним посилання позивача на редакцію ст.13 Закону України №2136-ІХ від 15.03.2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» зміни до якого було прийнятті Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022 та діють лише з 19.07.2022, тоді як наказ прийнято - 25.03.2022.

Відповідно до наказу ЗДП «Радіоприлад» від 25.03.2022 №49-к, призупинено дію трудового договору з працівниками, в т.ч. з ОСОБА_1 на термін дії воєнного стану в Україні, в разі необхідності, для виконання невідкладних робіт, може бути поновлена дія трудового договору за наказом директора.

29.03.2022року комісія у складі: начальника відділу кадрів Дьоміної Л.П., ст.інспектора відділу кадрів Макаренковой С.І склала акт про те, що 29 березня 2022 р. начальник команди відділу 160 ОСОБА_1 прийшов до відділу кадрів підприємства для уточнення причин призупинення з ним трудових відносин з 25.03.2022. ОСОБА_1 був поінформований начальником відділу кадрів Дьоміною Л.П., що відповідно до Закону України №2136-ІХ від 15.03.2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на підприємстві видано наказ №49 к від 25.03.2022, який передбачає призупинення трудових відносин з деякими працівниками підприємства з 25.03.2022. ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись с вищезгаданим Законом і наказом, але він відмовився, заперечень не надав. ОСОБА_1 неодноразово з`являвся на підприємство в т.ч. і за отриманням гуманітарної допомоги. Проте, ОСОБА_1 заяву про видачу наказу №49 к від 25.03.2022 «Про роботу працівників підприємства у умовах воєнного стану» направлено лише 16.09.2022 (відповідь ЗДП «Радіоприлад» від 29.09.2022 вих. №131- 836 на заяву міститься в матеріалах справи).

Рішення щодо видання наказу ЗДП «Радіоприлад» від 25.03.2022 №49-к, підприємство було вимушене прийняти, у зв`язку з тим, що ЗДП «Радіоприлад» є державним підприємством військово-оборонної галузі та є об`єктом підвищеної небезпеки. Тобто, через військову агресію проти України підприємство не взмозі забезпечити, в т.ч. ОСОБА_1 , безпечними умовами роботи, а тому прийняття такого наказу стало вимушеним кроком.

Більш того, 17.03.2022 Національною гвардією України було прийнято під охорону та оборону ЗДП «Радіоприлад» відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2021 №685-011 «Про затвердження переліку важливих державних об`єктів критичної інфраструктури, які підлягають охороні та обороні Національною гвардією України в особливий період» та Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні».

Посилання позивача на те, що відсутні умови для призупинення дії трудового договору, а саме - абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи, вважають безпідставними, оскільки по-перше, наказ ЗДП «Радіоприлад» №49-к був прийнятий 25.03.2022, тоді як роз`яснення, викладене в листі № 4712-06/22838-09, Міністерство економіки України (на яке посилається позивач) надало лише - 09.05.2022. По- друге, дійсно склалися такі обставини, коли підприємство не має можливості надати роботу, а працівник позбавлений можливості безпечно її виконувати, в т.ч. відсутня можливість виконувати роботу дистанційно.

Також вважають, що вимоги щодо нарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними, оскільки відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Також, позивачем у позові документально не доведено завдання йому моральної шкоди неправомірними діями відповідача. Наказ ЗДП «Радіоприлад» від 25.03.2022 №49-к є законним, оскільки підприємство не має можливості надати роботу, а працівник позбавлений можливості безпечно її виконувати.

Зважаючи на викладене вище, ЗДП «Радіоприлад» просить в задоволенні позову - відмовити.

Також відповідач надіслав клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності, встановленої ч. 1 ст. 233 КЗпПУ, посилаючись на те, що позивач про порушення свого права дізнався 29.03.2022, з позовною заявою звернувся до суду 24.11.2022 року, тобто через вісім місяців, тобто з пропуском тримісячного строку, визначеного ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Позивач 30.01.2023 надіслав відповідь на відзив, в якому зазначив наступне. Вважає, що дія ч. 1 ст. 233 КіпП України підпадає під перебіг позовної давності на термін дії воєнного стану в Україні.

Також зазначив, що він раз на місяць приходив до Відповідача, а саме до директора підприємства та до начальника відділу кадрів, стосовно питання про поновлення його на роботі. зазначає, що Відповідач і надалі веде прийом на роботу, хтось наразі виконує обов`язки ОСОБА_1 , зі слів інших працівників Відповідач приймає на роботу пенсіонерів. Вважає, що до ОСОБА_1 таке ставлення, так як він є офіцер та учасник бойових дій (АТО).

Також до відповіді на відзив долучено клопотання представника позивача про поновлення процесуальних строків для подання відповіді на відзив у зв`язку з перебуванням її на лікарняному з 08.01.2023 по 23.01.2023.

Також від позивача 09.02.2023 надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що ОСОБА_1 неодноразово ходив до Відповідача за наданням роз`яснень та отриманням копії наказу про призупинення трудового договору, що не заперечує Відповідач у своїх запереченнях на. відповідь на відзив.

Тільки лише 29.09.2022 р. Відповідач надав роз`яснення Позивачу та копію наказу від 25.03.2022 р. № 49 к.

Та 24.11.2022 р. Позивачем вже було подано позовну заяву до Відповідача про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Твердження Відповідача про отримання гуманітарної допомоги, так дійсно отримував двічі і то Позивач інформацію про надання гуманітарної допомоги дізнався від своєї співробітниці.

Також твердження Відповідача, що 17.03.2022 р. Національною гвардією України було прийнято під охорону та оборону ЗДП «Радіоприлад» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2021 № 685-001 «Про затвердження переліку важливих державних об`єктів критичної інфраструктури, які підлягають охороні та обороні Національною гвардією в особливий період;) та Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в особливий період в України» - є хибними, такої постанови не існує.

Але дійсно, Національна гвардія України для посилення охорони присутня на підприємстві, але з якої дати невідомо, та Відповідачем не надано ніяких доказів на підтвердження цієї інформації.

Також, просить суд звернути увагу на твердження Відповідача, що підприємство не в змозі забезпечити Позивача безпечними умовами роботи, але ж на підприємстві працює багато людей, також людей із фізичними вадами, а Позивач не заперечує проти умов праці в період воєнного стану в Україні, але в нього ніхто цього не питав.

Від відповідача 10.02.2023 надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому просить залишити клопотання про поновлення процесуальних строків без розгляду, повернути його заявнику, оскільки в порушення ч.4 ст. 183 ЦПК України, представником позивача клопотання про поновлення процесуальних строків надано лише до суду, а докази надсилання його ЗДП «Радіоприлад» відсутні, отже, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Також зазначає, що саме лише посилання на факт впровадження на території України воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку у справі; продовження строків позовної давності не поширюється на звернення до суду, оскільки останній строк передбачений нормами процесуального права, а не матеріального. Тому у разі пропуску строку, особа, яка бажає звернутися до суду за захистом своїх порушених прав га інтересів, повинна подати до суду клопотання про поновлення пропущеного строку з належним обгрунтуванням поважності причин такого пропуску.

Просив відмовити в задоволенні позову з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву.

ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою суду від 29 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Насонова Марина Сергіївна до Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» Державного концерну «Укроборонпром» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - залишено без руху.

Ухвалою суду від 19 грудня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою; розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви з вимогою про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору у розмірі 992,40 грн.; про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 992,40 грн. та про стягнення моральної шкоди 992,40 грн. по даній цивільній справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

ОСОБА_1 з 17.08.2020 перебуває у трудових відносинах з відповідачем Запорізьким державним підприємством «Радіоприлад» Державного концерну «Укроборонпром», працює на посаді начальника караулу (начальника команди відділу 160).

Наказом ЗДП «Радіоприлад» від 25.03.2022 №49-к, призупинено дію трудового договору з працівниками, в т.ч. з ОСОБА_1 на термін дії воєнного стану в Україні, в разі необхідності, для виконання невідкладних робіт, може бути поновлена дія трудового договору за наказом директора. Дата початку призупинення-з 25.03.2022.

ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Указами Президента України від 14 березня 2022 року за № 133/2022, від 18 квітня 2022 року за № 259/2022, від 17 травня 2022 року за № 341/2022, від 12 серпня 2022 року за № 573, від 07 листопада 2022 року за № 757/2022, №58/2023 від 6 лютого 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні.

Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено на всій території України.

Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі- Закону)передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 , статті 6 Закону в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» ,які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

За змістом статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, яка діяла станом на час винесення оскаржуваного наказу), призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Разом з тим, як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є неможливість через збройну агресію роботодавцем надати роботу, а працівником виконувати її.

Проте, відповідачем не було надано доказів на підтвердження існування передбачених ст. 13 вказаного Закону підстав для тимчасового призупинення дії трудового договору, а саме неможливість надати позивачу роботу на підприємстві.

Зокрема, відповідачем не було доведено на доказах відсутність на підприємстві роботи, яку відповідно до своїх трудових обов`язків виконував позивач, який, як зазначено у позові і що не заперечувалося відповідачем, обіймає посаду начальника караулу (начальника команди відділу 160).

На переконання суду, не свідчить про законність виданого відповідачем оспорюваного наказу й той факт, що ЗДП «Радіоприлад» є державним підприємством військово-оборонної галузі.

Доказів на підтвердження обставин щодо прийняття 17.03.2022 Національною гвардією України під охорону та оборону ЗДП «Радіоприлад», що унеможливило виконання позивачем своїх трудових обов`язків, відповідачем суду не надано. З наданого суду копії запиту командира НОМЕР_1 оброгп Національної гвардії України на ім`я Директора ЗДП «Радіоприлад» від 08.08.2022 вбачається, що останньому рекомендовано ставитися з порозумінням до підрозділу охорони, яким було прийнято під охорону та оборону ЗДП «Радіоприлад», та запропоновано надати відповідь щодо створення належних умов для розміщення та забезпечення підрозділу в найкоротший термін. Вказаний лист не є належним доказом на підтвердження існування умов, за наявності яких могла бути застосована норма ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в даному конкретному випадку.

Отже, відповідачем не надано доказів на підтвердження неможливості позивачем виконувати його прямі функціональні обов`язки.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в оспорюваному наказі від 25 березня 2022 року взагалі не зазначено відповідачем підстав прийняття рішення про тимчасове призупинення з позивачем трудового договору, а лише є посилання на Закон «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права. Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

З урахуванням вищевказаного, суд, проаналізувавши надані сторонами докази, повно та всебічно встановивши обставини справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову через недоведеність відповідачем передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору, а тому з метою поновлення порушених прав останнього вважає за необхідне визнати незаконним та скасувати оскаржуваний наказ.

З огляду на викладене та враховуючи, що з позивачем не припинено трудовий договір, а призупинено його дію, ефективним способом відновлення порушеного права позивача є поновлення з 25.03.2022 року його дії.

Стосовно заяви представника відповідача про пропуск позовної давності позивачем суд зазначає таке.

Згідно з положеннями ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Вказаний строк застосовується судом незалежно від наявності заяви відповідача про застосування такого строку, оскільки відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України норми цього Кодексу у трудових спорах можуть застосовуватися лише субсидіарно, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тоді, як строки звернення до суду у КЗпП України передбачені окремо.

Між тим, відповідно до п.1 Глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України, який набрав чинності 02.04.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлений карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 1 серпня до 31 серпня 2020 р. продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 року продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2022 р. № 928 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» строк дії встановленого карантину продовжено до 31 грудня 2022 року.

Беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діє з 12.03.2020 до 31.12.2022, а позивач звернувся до суду 24.11.2022 року, тобто в період дії карантину.

Також, слід зазначити, що предметом розгляду є вимоги про скасування наказу про призупинення дії трудового договору в частині, що стосується позивача та стягнення нарахованої заробітної плати, яка б підлягала виплаті, але не виплачена внаслідок призупинення трудового договору, а не поновлення на роботі.

Таким чином суд вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з позовними вимогами.

Крім того, суд знаходить необгрунтованим клопотання відповідача про повернення позивачу клопотання про поновлення процесуальних строків для подання відповіді на відзив, як таке, що подане з порушенням норм ч.4 ст. 183 ЦПК України, а саме: представником позивача клопотання про поновлення процесуальних строків надано лише до суду, а докази надсилання його ЗДП «Радіоприлад» відсутні, з наступних підстав. Так, норми ч.4 ст. 183 ЦПК України не містять вимоги про надання доказів надіслання клопотань на стадії судового розгляду іншим учасникам справи.

Стосовно вимоги позивачки про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд зазначає таке.

Відповідно до положень статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз положень КЗпП України дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу; затримки виконання рішення про поновлення на роботі; необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу; несвоєчасного укладення трудового договору; унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника.

Вказані висновки свідчать про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

Судом встановлено, що позивач дійсно перебував у вимушеному прогулі з вини роботодавця, адже оспорюваний наказ визнаний судом протиправним, а видання наказу про призупинення дії трудового договору призвело до невиплати заробітної плати позивачеві.

Тому, у даному випадку, суд, керуючись відповідно до частини 1 статті 10 ЦПК України принципами верховенства права, вважає за можливе, з метою відновлення порушених трудових прав працівника, застосувати за аналогією закону, що передбачено ч. 9 ст. 10 ЦПК України, положення ст. 235 КЗпП, якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно п. 1 розділу 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до п. 2 розділу 2 вказаного вище Порядку, у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідач не надавав суду власний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також щодо розміру середньоденної заробітної плати, оскільки представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов зазначив, що відповідач в цілому заперечує наявність можливості нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату, обчислену відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року, за період з 25 березня 2022 року по день фактичного допуску до роботи як оплату за час вимушеного прогулу.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Таким чином законодавець встановив право працівника на отримання від роботодавця моральної шкоди у разі:

1) якщо роботодавець порушив законні права працівника;

2) якщо таке порушення з боку роботодавця призвели до моральних страждань працівника, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з тим, жодних доказів, які б свідчили про перенесені позивачем душевні хвилювання та моральні страждання останнім суду надано не було, а тому підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди суд не вбачає.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір за подання позовної заяви з вимогою про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору у розмірі 992,40 грн.; про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 992,40 грн., що разом складає 1984,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 95, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 267, 268, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Насонова Марина Сергіївна до Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» Державного концерну «Укроборонпром», про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» Державного концерну «Укроборонпром» від 25.03.2022 р. № 49к в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 .

Поновити з 25.03.2022 року дію трудового договору з ОСОБА_1 .

Зобов`язати Запорізьке державне підприємство «Радіоприлад» Державного концерну «Укроборонпром» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату, обчислену відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року за період з 25 березня 2022 року по день фактичного допуску до роботи як оплату за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» Державного концерну «Укроборонпром» на користь держави судовий збір в розмірі 1984 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 коп.

Рішення в частині поновлення дії трудового договору допустити до негайного виконання.

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , 04 лютого 1962, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

Відповідач: Запорізьке державне підприємство «Радіоприлад» Державного концерну «Укроборонпром», юридична адреса: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 3, .

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова