Ухвала

20 березня 2023 року

м. Київ

справа № 279/4891/21

провадження № 61-3523ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 травня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімп Мані», Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача та визнання договору споживчого кредитування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімп Мані» (далі - ТОВ «Сімп Мані»), Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), у якому просила визнати недійсним із моменту укладення кредитний договір від 06 травня 2019 року № SM-00030669, укладений між ТзОВ «Сімпл Мані» та нею, з поверненням сторін договору в становище, що існувало до вчинення цього правочину; визнати недійсним договір відступлення права вимоги щодо заборгованості, укладений 30 вересня 2019 року між ТзОВ «Сімпл Мані» та АТ «Альфа-Банк», з поверненням сторін договору в становище, що існувало до вчинення цього правочину.

Позов обґрунтовувала тим, що 06 травня 2019 року між нею та ТзОВ «Сімпл Мані» укладений договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № SM-00030669, за умовами якого вона отримала кредит у сумі 40 000 грн із кінцевим терміном повернення 06 травня

2020 року включно. Наполягає на тому, що вказаний вище договір укладений з порушенням її прав, як споживача, оскільки під час вивчення нею документів не був присутній сурдоперекладач. Вона не може розмовляти (відсутній слух (глухоніма)), а їй не були роз`яснені істотні умови договору, що стало причиною прийняття нею помилкового рішення щодо власної спроможності виконати умови договору та сплатити кредит. Всупереч вимог статтей 11, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 1056-1 ЦК України щодо неї порушений принцип рівності сторін, обмежено її право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію (про умови зменшення та збільшення процентної ставки, оскільки кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника; про максимальний розмір збільшення процентної ставки; про відповідальність кредитора; про умови припинення договору). Зазначені нею умови є істотними, без яких кредитний договір укладеним бути не може. Отже, не розуміючи внаслідок своєї інвалідності та малограмотності істотних умов кредитного договору, вона припустилася помилки щодо своєї спроможності сплачувати кредит і помилково надала згоду на його підписання. З огляду на її фізичний стан - інвалідність зі слуху, у випадку підписання нею договору споживчого кредиту вона потребувала сторонньої допомоги - роз`яснення його змісту сурдоперекладачем. Як наслідок недійсності договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту є недійсність договору факторингу, укладеного 30 вересня

2019 року між ТзОВ «Сімпл Мані» та «АТ «Альфа-Банк».

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області

від 18 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 травня 2022 року залишено без змін.

09 березня 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 травня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимоги немайнового характеру, заявлені з підстав порушення відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону

і окремого визнання її такою не потребує.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Отже, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

За наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 274, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 травня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська