Справа № 149/1125/20
Провадження № 22-ц/801/478/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Міхасішина І.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря судового засідання Обертун Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону

на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Войнаревича М.Г., повний текст якого складено 27 грудня 2022 року

у справі №149/1125/20

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (відповідач)

за участі ОСОБА_2 (третя особа)

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної здоров`ю,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в міськрайонний суд з позовом до Військово-медичного центру Центрального регіону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної здоров`ю.

Вимоги позивач обґрунтувала тим, що у в період з 21 по 27 лютого 2005 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні у Вінницькому військово-медичному Центрі ВПС України, і протягом цього часу, а саме 22.02.2005 була прооперована - екстирпація матки з придатками.

Після проведеної операції вона неодноразово зверталась до лікарів КУ «Хмільницької ЦРЛ» з приводу скарг на болі в черевній порожнині та в лівій поперековій ділянці, вказувала на втомлюваність та задишку під час ходи.

В період з 03 по 15 жовтня 2019 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КНП «Хмільницької ЦРЛ».

27.11.2019 в ТОВ «Екомед Центр» їй було проведено мультиспіральну комп`ютерну томографію органів черевної порожнини, під час якої в черевній порожнині виявлено стороннє тіло металевої щільності, що нагадує шпатель ОСОБА_3 , після чого постало невідкладне питання про його видалення із тіла позивача. Тому в період з 02 по 09 грудня 2019 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній клінічній лікарні ім. Пирогова з основним діагнозом стороннє тіло у черевній порожнині.

Окрім операції по екстирпації матки з придатками, що проводилась 22.02.2005 у Вінницькому Військово-медичному Центрі ВПС України, інших операцій у неї не було, а тому саме під час цієї операції, по причині халатного відношення медичних працівників до її проведення, було залишено стороннє тіло у її черевній порожнині.

23.03.2015 їй було встановлено безстроково третю групу інвалідності внаслідок загального захворювання.

Вважає, що внаслідок дій відповідача їй спричинено, як матеріальну, так і моральну шкоду, а тому просила стягнути на свою користь матеріальну шкоду у сумі 7 892 грн 17 коп. та моральну шкоду 885 000 грн.

Рішення суду першої інстанції

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 серпня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_2 .

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з Військово-медичного центру Центрального регіону на користь ОСОБА_1 3 872 грн 17 коп. - заподіяної матеріальної шкоди та 885 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Здійснено розподіл судових витрат, стягнуто з Військово-медичного центру Центрального регіону на користь ОСОБА_1 5 076 грн на проведення судово-психологічної експертизи та 5 000 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

24 січня 2023 року Військово-медичним клінічним центром Центрального регіону подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що після виписки із Військово-медичного центру ВП України позивач протягом 2005-2019 років до лікувального закладу не зверталась і про скарги на стан здоров`я не заявляла.

Апелянт зазначає, що відповідно до протоколу операції № 201 інструментарій та салфетки, що використовувались в ході оперативного втручання в наявності. Відомості про те, що операційною бригадою використовувався такий хірургічний інструментарій як шпатель ОСОБА_3 - відсутні.

Звертає увагу на те, що позивач з 2000 року по 2014 рік працювала на посаді двірника, яка відноситься до категорії робіт з значним фізичним навантаженням, а тому викликає сумнів достовірність тверджень позивача про те, що вона протягом 2005-2019 років зверталася до лікувальних закладів зі скаргами на постійні болі в черевній та поперековій ділянках.

Вважає, що судячи з встановленого КНП «Хмільницької ЦРЛ» діагнозу, він, а також встановлена позивачці група інвалідності належать виключно до нозологій хвороб терапевтичного профілю і в причинно-наслідковому зв`язку з проведеним оперативним втручанням не перебувають.

Процесуальним порушенням норм права на думку апелянта є неповне з`ясування обставин справ, а також вирішення судом питання про призначення судово-медичної експертизи без урахування думки відповідача, чим допущено порушення принципу рівності сторін. Крім того, задовольняючи клопотання представника позивача про звільнення її від сплати судових витрат, суд не направив відповідачеві копію ухвали, постановленої за наслідками розгляду цього клопотання, з чого, на думку апелянта, вбачається необ`єктивність, умисел та упередженість суду по відношенню відповідача.

Навіть за умов доведеності заподіяння моральної шкоди, апелянт вважає що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування не відповідає вимогам розумності та справедливості, позивачем в позовній заяві, а судом в рішенні суду не зазначено, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується і як розрахована.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзиви на апеляційну скаргу від позивача та третьої особи не надійшли, проте їх відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 14 лютого 2023 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні представник Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону Гореш В.М. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Кислов Ю.А. підтримав вимоги апеляційної скарги відповідача та звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що судом першої інстанції не встановлено вини саме ОСОБА_2 в заподіянні матеріальної та моральної шкоди позивачці, так як перевірка й підрахунок кількості використаних інструментів після операції не належали до кола його посадових обов`язків. Вважає, що під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції не було враховано вимог статей 23, 1167 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Поворознюк Б.І. проти вимог апеляційної скарги заперечували і просили залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване. Позивач ОСОБА_1 пояснила, що впродовж багатьох років після операції стан її здоров`я погіршувався, а звернення до лікарів не давали жодного результату. В 2019 році стан її здоров`я погіршився настільки, що вона боялася за своє життя. Після призначення і проведення відповідного обстеження було виявлено, що в її черевній порожнині знаходиться сторонній об`єкт, який було видалено в ході термінової операції. Належним розміром відшкодування моральної шкоди на її думку буде 885 000 грн як присудив суд першої інстанції, тобто по 5 000 грн за кожен місяць, поки вона носила в собі забутий під час операції медичний інструмент. Третю групу інвалідності їй встановлено за загальним захворюванням (остеопороз).

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що в період часу з 21.02.2005 по 27.02.2005 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у Вінницькому Військово-медичному Центрі ВПС України, де їй було проведено операцію, а саме було зроблено нижньо-серединну лапаротомію, екстирпацію матки з додатками, про що свідчить копія виписного епікризу.

Відповідними записами лікарів КУ «Хмільницька ЦРЛ» підтверджено, що позивач неодноразово зверталася до КУ «Хмільницька ЦРЛ» зі скаргами на болі в черевній порожнині, на болі в лівій поперековій ділянці, втомлюваність та задишку (а.с. 44-64)

В період з 03.10.2019 по 15.10.2019 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КНП «Хмільницька ЦРЛ» з приводу хронічної залізодефіцитної анемії важкого ступеню, діаметаболічної кардіопатії, грижі, гастродуоденіт, гіпертонічна хвороба, гіпертензивне серце, дифузійний атеросклеротичний кардіосклероз, що підтверджується довідкою КУ «Хмільницька ЦРЛ» (а.с. 15,18).

27.11.2019 позивачу було проведено МСКТ органів черевної порожнини з внутрішньовенним посиленням контрастом «Ультравіст» під час якого в черевній порожнині виявлено стороннє тіло металевої щільності, що нагадує шпатель Ревердена, що підтверджується заключенням ТОВ «Екомед Центр» (а.с. 24).

В період з 02 по 09 грудня 2019 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній клінічній лікарні ім. Пирогова з основним діагнозом: стороннє тіло черевної порожнини. 03.12.2019 позивачу було проведено оперативне лікування лапаротомію, видалення стороннього тіла з черевної порожнини, дренування черевної порожнини, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 21918, інформативною довідкою від 27.01.2020.

Листом Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону від 14.01.2020 № 188 підтверджено, що історія хвороби № 503 за 2005 рік ОСОБА_1 , яка перебувала на лікуванні в гінекологічному відділенні Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону в період з 21.02.2005 по 27.02.2005 знищена згідно акту знищення документів, що не підлягають зберіганню від 02.02.2008 (а.с. 35).

11.03.2014 позивачу встановлено третю групу інвалідності строком на 1 рік із протипоказаннями важкої фізичної праці, а 23.03.2015 позивачу встановлено безстроково третю групу інвалідності внаслідок загального захворювання з протипоказаннями важкої фізичної праці, що підтверджується довідками Вінницького міжрайонного МСЕК та пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 .

Висновком експерта № 14/21-мк Державної спеціалізованої установи «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України встановлено, що лопатка-шпатель Ревердена представляє собою цільнолиту металеву пластину овальної форми з гладкою, блискучою поверхнею, тупими краями, загальною довжиною 28,5 см, товщиною 0,3 см, вагою 279 грам. В середній частині пластини наявний сходинкоподібний виступ, завдяки якому інструмент поділяється на дві частини. Обидві частини інструменту плоскі. Лопатка-шпатель виготовлена з білого антикорозійного металу по типу хірургічної сталі.

Згідно висновку експерта № 280/20 Державної спеціалізованої установи «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України встановлено, що лопатка Ревердена займала значну область черевної порожнини ОСОБА_1 , прилягала до внутрішніх органів та заважала їх нормальному функціонуванню. Наявність стороннього металевого предмету тривалий час в організмі (у даному випадку 14 років), сприяло розвитку такого ускладнення, як металоз, який проявлявся у ОСОБА_1 скаргами на слабкість та втомлюваність, а також вираженою анемією обумовленою хронічною інтоксикацією. Наявність лопатки ОСОБА_3 в черевній порожнині ОСОБА_1 викликало необхідність повторного хірургічного втручання для його вилучення, чим спричинило розлад її здоров`я і потягло подальшу реабілітацію.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/102-21/9477-ПС Вінницького НДЕКЦ МВС України від 01.11.2022 встановлено, що ситуація, яка пов`язана із залишенням стороннього тіла лопатки-шпателя ОСОБА_3 у черевній порожнині є психотравматичною для позивача ОСОБА_1 , і їй було спричинено моральну шкоду.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з статтями 3, 49 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною а свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.

Відповідно до статті 284 ЦК України фізична особа має право на надання їй медичної допомоги. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років і яка звернулася за наданням їй медичної допомоги, має право на вибір лікаря та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій.

Статтею 6 Основ законодавства про охорону здоров`я встановлено, що кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що, зокрема, передбачає кваліфіковану медико-санітарну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря і закладу охорони здоров`я, відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди, оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

Відповідно до статті 8 Основ в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у галузі охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.

Оскільки Військово-медичний центр Військово-Повітряних Сил України, а з 01 липня 2007 року Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону є державною організацією (установою, закладом), а між сторонами не було укладено договору про надання медичних послуг, відшкодування матеріальної і моральної шкоди може мати місце відповідно до загальних положень про відшкодування шкоди.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, ОСОБА_1 його правовими підставами визначила правила статей 22, 23, 1166, 1167, 1172 ЦК України.

У цивільному законодавстві питання відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, врегульовані §1 Глави 82 книги п`ятої ЦК України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за завдання шкоди ушкодженням здоров`я необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини.

У деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичного працівника, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.

Таким чином, надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправною поведінкою медичного працівника.

Відповідно до висновку експерта № 280/20 (експертиза за матеріалами справи) від 09.03.2021 виходячи з представленої медичної документації, 22.05.2005 року під час операції з приводу екстирпації матки з додатками, у Вінницькому Військово-медичному Центрі ВПС України в черевній порожнині гр. ОСОБА_1 був залишений хірургічний інструмент лопатка (шпатель) Ревердена.

Шпатель (лопатка) Ревердена це хірургічний інструмент, який застосовується для відсторонення та захисту органів черевної порожнини (шлунку, сальника, кишечника) від випадкового поранення при накладенні швів на черевну стінку при хірургічних утручаннях на органах черевної порожнини.

Ніякими медико-технологічними документами, які є галузевими нормативно-правовими стандартами у сфері охорони здоров`я, що регламентують надання медичної допомоги напрямку хірургії (клінічні настанови, стандарти надання медичної допомоги, уніфіковані клінічні протоколи) не передбачено залишення хірургічного інструментарію в тілі оперованого пацієнта, тобто така дія є протиправною.

Зазначене спростовує також посилання апелянта на те, що такий інструмент як шпатель ОСОБА_3 не використовувався при проведенні оперативного втручання ОСОБА_1 , так як це не відображено в описі операції протоколу операції № 201.

У вказаному висновку експерта дійсно вказується на те, що згідно існуючої практики в нашій країні використовують методику підрахунку інструментів та використаного матеріалу після закінчення операції. При цьому відповідальним за якість проведеного оперативного втручання є оперуючий лікар-хірург, а за контроль кількості інструментарію та використаного матеріалу є сестра медична операційна.

До участі в справі за клопотанням відповідача було залучено в якості третьої особи лише колишнього медичного працівника хірурга ОСОБА_2 , який проводив оперативне втручання.

Незалучення до участі в справі інших членів хірургічної бригади чи сестри медичної операційної не свідчить про не встановлення вини відповідача у заподіянні шкоди позивачеві, так як всі ці особи є працівниками юридичної особи в розумінні статті 1172 ЦК України, а шкоди заподіяно під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в подібній справі № 755/2545/15-ц (провадження № 61-47866св18).

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Позивач належними і допустимими доказами довела, що під час надання їй медичної допомоги в 2005 році мала місце протиправна поведінка відповідача залишення в її тілі медичного інструменту.

Апелянт зазначених обставин не спростував, а його посилання на те, що за 14 років позивач могла перенести й інші оперативні втручання є лише нічим не підтвердженим припущенням.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив із наявності документального її підтвердження на суму 3 872,17 грн, й відмовив у стягненні витрат в сумі 4 120 грн на добровільне медичне страхування і добровільну пожертву.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої (пункти 1, 2 частини 1 статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції послався на висновок психологічної експертизи № СЕ-19/102-21/9477-ПС від 01.11.2022, яким визначені можливі розміри грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 в залежності від ступеня тяжкості ушкодження здоров`я, й виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, і дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути моральну шкоду у розмірі 885 000 грн. За висновками суду першої інстанції визначений позивачем розмір моральної шкоди є достатній у даній спірній ситуації, саме такий розмір моральної компенсації забезпечить відшкодування тих немайнових втрат, який зазнала потерпіла протягом тривалого часу, в результаті помилки працівників медичної установи, що здійснювали їй операції.

Фактично суд першої інстанції повністю погодився з доводами позивача в цій частині й наведеними нею розрахунками про те, що заподіяну їй моральну шкоду вона оцінює із розрахунку 5 000 грн за кожен місяць, поки їй по вині лікарів довелося носити у своєму тілі сторонній предмет великих розмірів, та який спричиняв їй постійний біль і страждання (з 22.02.2005 по 03.12.2019: 177 місяців * 5 000 грн = 885 000 грн).

Моральна шкода на думку позивача полягає у тривалих фізичних стражданнях, постійних болях у черевній порожнині та в поперековій ділянці зліва, втомлюваності і задишці під час ходи. Крім того, по вині працівників відповідача їй довелось перенести складну операцію у Вінницькій обласній клінічній лікарні ім. Пирогова по видаленню стороннього предмету з її тіла. Від пережитого перенесла сильний стрес, коли 27 листопада 2019 року за наслідками проведеного рентгенологічного дослідження у черевній порожнині було виявлено великих розмірів стороннє тіло.

В свою чергу відповідач заперечуючи проти такого розміру відшкодування посилається на те, що по справі не встановлено тяжкості та характеру спричиненої шкоди, що знайшло відображення і у висновку психологічної експертизи. Після операції позивач продовжувала працювати в умовах значних фізичних навантажень, що ставить під сумнів її твердження про постійні нестерпні болі в черевній та поперековій діяльності впродовж вказаного періоду. Також звертає увагу на те, що висновок суду про визначення розміру моральної шкоди є невмотивованим і необґрунтованим, виходить за межі розумного задоволення потреб потерпілої особи й може призвести до її безпідставного збагачення за рахунок державних коштів, передбачених для медичного забезпечення Збройних Сил України в умовах воєнного стану.

Оцінюючи відповідні доводи сторін апеляційний суд виходить з наступного.

По справі дійсно не встановлювалося і не оцінювалося питання про характер і ступінь ушкодження здоров`я, проте апеляційний суд звертає увагу на те, що призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити характер і ступінь ушкодження здоров`я, за клопотанням хоча б однієї із сторін.

Ні позивачем, ні відповідачем по справі в суді першої інстанції чи в апеляційному суді відповідне клопотання не заявлялося.

При цьому апеляційний суд відхиляє посилання відповідача на те, що процесуальні порушення, що мали місце при призначенні судово-медичної експертизи в суді першої інстанції, є підставою для скасування судового рішення.

Так, неналежне повідомлення відповідача про судове засідання, в якому вирішувалося питання про призначення експертизи, безумовно є процесуальним порушенням, але воно підлягає оцінці в контексті позбавлення в зв`язку з цим відповідача можливості реалізувати свої процесуальні права.

Після проведення експертизи і надання експертами відповіді на запитання, поставлені судом за клопотанням позивача, відповідач не заявляв клопотання про призначення додаткової експертизи з питань, що не були поставлені перед експертами, не заявляв клопотання про проведення експертизи в суді апеляційної інстанції в зв`язку з протиправною відмовою в її призначенні в суді першої інстанції тощо.

Крім того, саме по собі не призначення експертизи з приводу характеру і ступеня ушкодження здоров`я не може бути підставою для висновку про те, що позивач взагалі не зазнала моральної шкоди в зв`язку з протиправною дією відповідача, а підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-21/9477-ПС від 01.11.2022 ситуація, яка пов`язана із залишенням медичними працівниками під час оперативного втручання 22 лютого 2005 року стороннього тіла лопатки-шпателя Ревердена розміром 29*6,9*0,6, вагою 279 г, та подальшими скаргами після проведеної операції на стан здоров`я, є психотравмуючою для позивачки ОСОБА_1 , а відтак їй була спричинена моральна шкода в розумінні пунктів 1, 2 частини 1 статті 23 ЦК України.

Можливий розмір відшкодування ставиться експертом в залежності від ступеня тяжкості спричиненої шкоди здоров`ю (від 90 450 грн за умови спричинення легкої шкоди здоров`ю до 2 170 800 грн за умови спричинення тяжкої шкоди здоров`ю).

Призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 372/4412/15-ц.

При дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності. Разом з цим суд не може обґрунтовувати своє рішення лише висновком експертизи. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22 липня 2022 року у справі № П/811/4240/14.

Так само законодавством не встановлено кратного співвідношення розміру компенсації в даній категорії справ з розміром прожиткового мінімуму чи розміром мінімальної заробітної плати, який використано позивачкою при розрахунку.

Отже, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд апеляційної інстанції приймає до уваги обставини справи, істотність вимушених у житті позивача змін, характер, тривалість і обсяг заподіяних йому моральних страждань та вимоги розумності і справедливості.

Порушення прав позивачки допущено під час проведення доволі складного оперативного втручання й шкоду заподіяно в результаті необережності (недбалості) працівників відповідача.

Глибина фізичних і душевних страждань потерпілої зумовлена знаходженням в її тілі стороннього предмету впродовж тривалого періоду часу, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи сприяло розвитку такого ускладнення як металоз, який проявлявся скаргами на слабкість та втомлюваність, а також вираженою анемією обумовленою хронічною інтоксикацією. Крім того, наявність лопатки ОСОБА_3 в черевній порожнині ОСОБА_1 викликало необхідність повторного хірургічного втручання для його вилучення, чим спричинило розлад її здоров`я і потягло подальшу реабілітацію. Також це було небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_1 внаслідок порушення функціонування шлунково-кишкового тракту, а також через ризик утворення пролежнів органів, з якими він стикався.

Між тим, ОСОБА_1 після операції і до 2014 року продовжувала працювати двірником, тобто в умовах значних фізичних навантажень, а в березні 2014 року їй встановлено інвалідність третьої групи загального захворювання, що підтверджена безстроково в березні 2015 року. По справі відсутні докази наявності й характеру причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і встановленням позивачу групи інвалідності, а тому ця обставина не може бути врахована.

Так само апеляційний суд вважає, що відповідальність саме за тривалість перебування стороннього тіла в її організмі не можна покладати виключно на відповідача, так як позивачка неодноразово зверталася до лікувальних закладів з приводу болю і дискомфорту в черевній порожнині, проте її не було правильно діагностовано. Відразу після того, як їй було призначено вірне дослідження МСКТ органів черевної порожнини з внутрішньовенним посиленням контрастом Ультравіст (т. 1, а.с. 24), лікарем рентгенологом було не лише виявлено, що в черевній порожнині наявне стороннє тіло металевої щільності, а й вказано, що воно нагадує шпатель Ревердена, що остаточно було підтверджено під час операції з його вилучення. Отже за належної діагностики і лікування стороннє тіло могло бути виявлене і вилучене при першому ж зверненні, а не через 14 років після операції.

Іншою істотною обставиною, яку враховує апеляційний суд є те, що Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону є державною організацією і в умовах воєнного стану виконує свою основну функцію надання медичної допомоги військовослужбовцям.

Враховуючи всі вищевикладені обставини, а також виходячи з вимог розумності, виваженості і справедливості, апеляційний суд вважає, що справедливою сумою компенсації заподіяної позивачу моральної шкоди буде 400 000 грн, а тому змінює рішення суду першої інстанції в цій частині.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції

Позивачем по справі понесені витрати, пов`язані з апеляційним розглядом справи, які в зв`язку із задоволенням її позовних вимог підлягають до стягнення з відповідача, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн і витрати, пов`язані з явкою до суду, які є документально підтвердженими і обґрунтованими.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону задовольнити частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2022 року змінити в частині розміру відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (, місце знаходження: вул. Князів Коріятовичів, 185, м. Вінниця) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 400 000 (чотириста тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення Хмільницького міськрайонного суду залишити без змін.

Стягнути з Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з апеляційним розглядом справи в сумі 5 621 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 17.03.2023

Головуючий І.М. Стадник

Судді І.В. Міхасішин

В.В. Сопрун