ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 712/7085/22
Провадження № 22-ц/821/302/23
Категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Нерушак Л. В., Новікова О. М.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Черкаси апеляційну скаргуОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В мотивування позовних вимог зазначала, що 28 квітня 2007 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До квітня 2022 року вони проживали разом однією сім`єю, починаючи з квітня 2022 року через часті непорозуміння з приводу виховання дітей вони перестали проживати разом однією сім`єю і відповідач перестав приймати участь в утриманні доньки ОСОБА_5 , а на утримання сина ОСОБА_6 продовжує сплачувати аліменти відповідно до рішення суду від 29 лютого 2016 року.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до повноліття дитини.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 вересня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 992,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи, що відповідач позов визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів у заявленому розмірі, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 лютого 2016 року на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, на 1/3 частину з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з часу набрання цим рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття. Далі стягувати аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення нею повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при визначенні аліментів не врахував його стан здоров`я та матеріальне становище, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області 28 квітня 2007 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб, про що в цей же день складено відповідний актовий запис № 453. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_8 (а. с. 7).

Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 5).

Відповідно до заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 лютого 2016 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, заробітку (а. с. 4).

З матеріалів справи вбачається, що малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані разом з позивачем за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади (а. с. 8-10).

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 від 07 грудня 2022 року про розгляд справи за його відсутності та визнання ним позовних вимог (а.с. 21).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 183 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, законом встановлено мінімальний розмір частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка стягується у безспірному порядку 1/4 частина на одну дитину.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, відповідач вказував, що суд при визначенні аліментів не врахував його стан здоров`я та матеріальне становище, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_2 долучив до апеляційної скарги пенсійне посвідчення видане ОСОБА_2 № НОМЕР_2 (батьку відповідача); посвідчення серії НОМЕР_3 видане ОСОБА_9 (матері відповідача) про призначення пенсії по інвалідності 2 групи; довідку МСЕ- №025821 видану інваліду ОСОБА_9 про те, що їй встановлено 2 групу інвалідності; довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №349124 у відповідності до якої ОСОБА_2 є особою з 2 групою інвалідності; пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 ОСОБА_2 .

Відповідачем не заявлено клопотання про долучення вказаних доказів до матеріалів справи, а також враховуючи вимоги частини 3 статті 367 ЦПК України, що передбачає прийняття доказів, які не були подані до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках, що пов`язані з об`єктивною неможливістю їх подання, колегія суддів не вбачає підстав для їх прийняття.

Водночас, колегія суддів враховує, що у сторін у справі є спільний син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого з відповідача у даній справі, заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 лютого 2016 року стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Дані обставини були відомі суду першої інстанції та враховані ним під час ухвалення судового рішення.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач фактично просить змінити, як рішення суду першої інстанції ухвалене у даній справі, так і судове рішення від 29 лютого 2016 року.

Зважаючи на такі аргументи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу, що у разі наявності обставин встановлених статтею 192 СК України, відповідач може звернутися з окремим позовом про зміну розміру аліментів, встановлених судовим рішенням.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина 1 статті 183 СК України) і при цьому законом не визначено розмір частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, яка стягується судом на утримання дітей.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та визначено частку заробітку (доходу) відповідача, яка стягується на користь дитини, яка відповідає принципам справедливості, виваженості та розумності.

Відповідно до вимог ст. 79 СК України, що кореспондується із статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

В той же час, в ухваленому рішенні аліменти помилково призначені до стягнення з 08 вересня 2021 року, а не з 08 вересня 2022 року.

Крім того, слід звернути увагу, що правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 1 цього Закону судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» («Пільги щодо сплати судового збору») встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи (а. с. 41).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат судом першої інстанції було помилково стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої, другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Колегія суддів вважає, що правильне по суті рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 376 ЦПК України та ухваленню в цій частині нового рішення, яким судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави, а рішення в частині часу з якого присуджено аліменти на дитину зміні з 08 вересня 2021 року на 08 вересня 2022 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2022 року - змінити в частині часу з якого присуджуються аліменти на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 08 вересня 2021 року на 08 вересня 2022 року.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2022 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору у сумі 992, 40 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Л. В. Нерушак

О. М. Новіков