ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2615/23 Справа № 209/754/22 Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 грудня 2022 року в цивільній справі номер 209/754/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ворон Артем Ігорович, до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задоволено.

На електронну адресу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Ворона А.І. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу по цивільній справі №209/754/22.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 грудня 2022 року стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ КБ «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 грудня 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити у стягненні з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України про законність та обґрунтованість, є таким, що порушує норми процесуального права.

При ухваленні оскаржуваного додаткового рішення судом не було зазначено на підставі чого було відхилено всі доводи АТ КБ «ПриватБанк», викладені у запереченнях щодо розміру витрат на правову допомогу.

Судом не перевірено, що детальний розрахунок скільки годин було витрачено адвокатом для супроводу справи №209/754/22 має завищені необґрунтовані показники та кількість витрачених годин роботи, а також судом не з`ясовано важливі хронологічні розбіжності.

Зазначає, що належним доказом сплати послуг адвоката може бути банківська виписка за рахунком 2620* / 2621* або меморіальний ордер/платіжне доручення про перерахування на рахунок 2620* / 2621* самозайнятої особи-адвоката вартості наданих послуг в рамках певного Договору про надання правничої допомоги (реквізити договору.) Однак в матеріалах справи відсутні виписка по рахунку НОМЕР_1 , де відображено платіж від ОСОБА_1 в сумі 6000,00 грн.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно без зазначення у детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого договору зі складністю справи, ціною позову, обсягу матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю судових засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Від позивачки та третіх осіб відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін та їх представників.

Заслухавши головуючого, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 20 жовтня 2022 року представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Вороном А.І. електронною поштою подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу по цивільній справі №209/754/22. У заяві представник позивачки просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн (а.с. 59-60).

19 квітня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складено протокол погодження адвокатського гонорару, яким передбачено ставки за надані юридичні послуги (а.с. 60зв).

Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс або очікує понести у зв`язку з розглядом справи, який було додано до позовної заяви, орієнтовні витрати на професійну правничу допомогу складають 6000,00 грн (а.с. 7).

Відповідно до акту приймання-передачі робіт до договору про надання юридичної допомоги адвокатом, складеному 17.10.2022 року деталізовано надані юридичні послуги, загальна сума складає 6000,00 грн (а.с. 61).

З копії квитанції про оплату позивачем гонорару адвоката за договором від 19.04.2022 року та акту приймання-передачі послуг від 17.10.2022 року вбачається, що позивачка сплатила гонорар в розмірі 6000,00 грн (а.с. 61зв.).

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності судових витрат позивачки на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за власною ініціативою ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Вороном А.І. в додатку №2 до позовної заяви наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла позивач, або які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а саме позивачка ОСОБА_1 очікувала понести орієнтовно 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу надану адвокатом Вороном А.І. на підставі договору про надання правової допомоги від 19 квітня 2022 року.

До закінчення розгляду справи 14 жовтня 2022 року представником позивачки адвокатом Вороном А.І. подано заяву про намір подати докази на підтвердження витрат та заяву від 20 жовтня 2022 року про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру позивачка ОСОБА_1 надала договір про надання правової допомоги адвокатом від 19 квітня 2022 року, згідно яким конкретний обсяг послуг та оплата за надану юридичну допомогу, зазначену у п. 1.1 цього договору узгоджується сторонами у додатковій угоді до цього договору (розділ 3); протокол погодження адвокатського гонорару; акт від 17.10.2022 року приймання-передачі послуг до договору про надання юридичної допомоги адвокатом від 19 квітня 2022 року на суму 6000,00 грн, які оплачено згідно з квитанцією №1710 від 17.10.2022 року.

З огляду на викладене вище, вимоги представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Ворона А.І. є обґрунтованими, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу відповідно до договору б/н про надання юридичної допомоги адвокатом від 19.04.2022 року у розмірі 6000,00 (шість тисяч) гривень.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання щодо про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи з цього питання, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 грудня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 22 березня 2023 року.

Суддя: