Справа № 202/3852/21
Провадження № 2/202/63/2023
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Кістриці О.В., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Борис Анатолійович, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Борис Анатолійович, про встановлення факту, що має юридичне значення.

В своєму позові ОСОБА_2 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 .

Після її смерті відкрилася спадщина на майно, яке складається з частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Котом Б.А. було відмовлено у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , посилаючись на неможливість встановити місце відкриття спадщини.

Позивач відзначає, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності подружжю ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які є її дідом та бабою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину зазначеного будинку.

Державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори 25.10.2019 року ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/4 частину спадкового майна не видано.

Позивач вважає, що за життя її мати ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 , але не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

Тому ця частка після смерті ОСОБА_5 спадкується в рівних частках по 1/8 частині нею та ОСОБА_4 .

Також позивачем зазначено, що за життя її мати мала у власності домоволодіння по АДРЕСА_2 , яке вона продала у 2002 році, але з реєстрації місця проживання за цією адресою не знялася.

З 2002 року по день своєї смерті ОСОБА_5 проживала в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , саме за якою відкрилася спадщина.

Отже, оскільки ОСОБА_5 фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 , але була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після її смерті, позивач просить встановити факт місця відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська Ісаєвої Д.А. від 29 липня 2021 року у даній справі було відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

У зв`язку із закінченням повноважень судді Ісаєвої Д.А. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано на розгляд судді Марченко Н.Ю.

Ухвалою судді Марченко Н.Ю. від 18 жовтня 2021 року позов ОСОБА_7 був прийнятий до розгляду.

У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідача ОСОБА_4 ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2022 року до участі у справі було залучено як правонаступника відповідача ОСОБА_3 .

В судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник у судове засідання не з?явилися.

Представником відповідача адвокатом Івановим М.М. була надана заява про розгляд справи без їх участі, в якій він просив ухвали рішення на розсуд суду.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Б.А. також надав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав:

Судом установлено, що подружжю ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого 25.02.1961 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальної конторою за реєстровим номером 2-1271, належав на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_6 на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 1986 року належала на праві власності 1/2 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

За життя ОСОБА_6 був складений заповіт, посвідчений Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 20.06.1990 року, відповідно до якого він заповів належну йому частину житлового будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Після його смерті ОСОБА_5 звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

15 січня 2002 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Гріненко Антоніні Михайлівні було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_2 , яке зареєстроване в реєстрі за № 1-250.

Згідно з відомостями відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_6 був зареєстрований з 10.04.1970 року до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

На день смерті ОСОБА_6 також за зазначеною адресою з 10.04.1970 року була зареєстрована його дружина ОСОБА_4 .

25 жовтня 2019 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Мельник Галині Григорівні було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване в реєстрі за № 1-663.

Також 25 жовтня 2019 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Мельник Галині Григорівні було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване в реєстрі за № 1-664.

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину вказаного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд не було видано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 .

Після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кота Б.А. з заявою про прийняття спадщини.

У травні 2021 року позивач звернулася до нотаріуса з заявою, в якій зазначила, що після смерті матері залишилася спадщина, яка складається з 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане майно.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кота Б.А. від 19.05.2021 року ОСОБА_7 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/4 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з підстав неможливості встановити місце відкриття спадщини.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 .

За життя 23 лютого 2018 року ОСОБА_4 був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Уваровим М.О. в реєстрі за № 92, відповідно до якого остання заповіла усе майно, що належить та буде належати їй на день смерті, ОСОБА_3 .

14.04.2022 року ОСОБА_3 звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

На час розгляду справи відомості щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом чи за законом відсутні.

Заявляючи позовні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту місця відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , позивач посилається на те, що спадкодавець хоча й була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , однак фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи заявлені вимоги, суд враховує, що за змістом статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За положеннями ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим позивач не надала належних та допустимих доказів наявності в неї права на спадкування частини домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що в даній справі позивач має насамперед довести прийняття ОСОБА_5 спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 у вигляді частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Так, суд звертає увагу, що згідно зі статтею 524 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до статті 526 ЦК України в редакції 1963 року місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно зі статтею 529 ЦК України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Частиною 1 статті 533 ЦК України в редакції 1963 року передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до статті 537 ЦК Українив редакції 1963 року частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу.

До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше.

В той же час згідно ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 553 ЦК України в редакції 1963 року визначено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках (частина 1 статті 554 ЦК України в редакції 1963 року).

Згідно зі статтями 560-561 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Суд враховує, що після смерті ОСОБА_6 мати позивача ОСОБА_5 звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка складається з 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 у встановленому порядку не заявляла.

За життя ОСОБА_5 з приводу видачі їй свідоцтва на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом не зверталася.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на час своєї смерті ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у той час як ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, позивачем не надано достатніх доказів прийняття ОСОБА_5 спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 у вигляді належної йому частки житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Суд відзначає, що за змістом частини 2 статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто в судовому порядку можуть бути встановлені не будь-які факти, а лише ті, що породжують виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав особи, яка звернулася із заявою про встановлення факту.

В своїй заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а також безпосередньо у позовній заяві позивач будь-якого іншого спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , крім розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не зазначила.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_7 про встановлення факту місця відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають, оскільки встановлення даного факту відповідно до визначених судом обставин справи не матиме юридичного значення для позивача, так як у судовому засіданні не доведено належність ОСОБА_5 спірного майна.

Таким чином у задоволенні позову необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою в позові відповідно до статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Борис Анатолійович, про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю. Марченко