ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м.Суми

Справа №587/2622/21

Номер провадження 22-ц/816/83/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 19 жовтня 2022 року, в складі судді Гончаренко Л.М., ухвалене в м. Суми,повний текст рішення складено 20 жовтня 2022 року,

встановив:

У грудні 2021 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (далі АТ «Сумигаз») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послугу з розподілу природного газу по о/р № в сумі 3336,32 грн, інфляційних збитків в сумі 342,5 грн, 3% річних в сумі 121,86 грн та судового збору в сумі 2270 грн.

Свої вимоги мотивувало тим, що за адресою: АДРЕСА_1 відкрито на ім`я ОСОБА_1 АТ «Сумигаз» свою частину умов договору щодо надання послуг з розподілу природного газу побутовим споживачам виконало в повному обсязі в належній формі та в межах річної замовленої потужності з урахуванням вимог Кодексу ГРМ. Боржник свого обов`язку щодо оплати позивачу послуги з розподілу природного газу у повному обсязі не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за період з 01.01.2020 по 21.10.2021 в розмірі 3336,32 грн.

Крім того, позивачем нараховано штрафні санкції за період січень 2020 року жовтень 2021 року інфляційні збитки 342,15 грн, за період з 01.01.2020 по 21 жовтня 2021 року 3% річних 121,86 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просить позов задовольнити.

В подальшому АТ «Сумигаз» було подано заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 93-97), в якій розрахунок заборгованості проведено з врахуванням фактичних показників лічильників абонента з 01.01.2020 по 21.10.2021 та відповідно до якого заборгованість за вказаний період складала 2851,64 грн. Споживачем основна сума боргу сплачена 17 лютого 2022 року, тобто після відкриття провадження у справі, а тому просить стягнути інфляційні збитки в сумі 285,64 грн; 3% річних в сумі 102,11 грн та судовий збір в сумі 2270 грн.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 19 жовтня 2022 року позов Ат «Сумигаз» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сумигаз» інфляційні збитки в сумі 285 грн 64 коп., 3% річних в сумі 102 грн 11 коп. та повернення судового збору в сумі 2270 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій не погоджуючись із розрахунками послуги розподілу природного газу, що нараховані представником АТ «Сумигаз» за період 01.01.2020 по 21.10.2021, просить рішення суду скасувати у зв`язку з відсутністю боргу за вказаний період; стягнути з АТ «Сумигаз» на користь ОСОБА_1 , кошти в сумі 3418,28 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дослідив період надання послуги з розподілу природного газу, яку надавав позивач з 25 січня 2019 року по 30 вересня 2019 року побутовому споживачу ОСОБА_1 , а саме,що період, коли почала надаватися вказана послуга,складає менше 9 місяців, а тому судом не було застосовано постанову НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року (Кодекс ГРМ) Розділ VI глава 6 пункт 4, відповідно до якого річна замовлена потужність буде складати 314 куб. м. природного газу. Відповідно вартість послуги з розподілу природного газу за весь 2020 рік склала 605,16 грн, а в серпні 2020 року вона сплатила 860,85 грн, тобто наявна переплата 555,69 грн, що переходить у рахунок сплати за послугу розподілу газу на 2021 рік.

Наголошує на тому, що в позовній заяві представник позивача нарахував вартість послуги з розподілу природного газу для відповідача за період з 01.10.2018 по 30.09.2019, тобто за повний газовий рік, однак з 01.10.2018 по 25.01.2019 року вона не була клієнтом вказаного підприємства, не маючи у власності в цей період будинку, а тому оператор ГРМ не міг надавати їй послугу з газопостачання. Послуга нарахована на 3746,52 куб. м природного газу, який вона нібито спожила з 01.10.2018 по 30.09.2019, загальна сума вартості послуги з розподілу газу на 2020 рік - 3641,64 грн, яка була нею сплачена, замість 305,16 грн.

Зазначає, що суд не дослідив розрахунок вартості послуги з розподілу природного газу по суті, що надав представник позивача в заяві про зменшення позовних вимог. Представник АТ «Сумигаз» в розрахунки послуги розподілу газу на 2020 рік бере річну замовлену потужність на 2020 рік, що суперечить Кодексу ГРМ розділ VI глава 6 пункт 2.

Вказує на те, що беручи річну замовлену потужність 3247,92 куб. на 2020 рік, яка не відповідає фактичним обсягам спожитого газу побутовим споживачем, та ще й приведена до нормальних умов, не можна брати навіть в розрахунку на 2021 рік, тому що ОСОБА_1 з цієї річної замовленої потужності фактично спожила тільки 1970 куб. м природного газу.

Заперечення представника відповідача про невірне нарахування послуги, яку надавав позивач, а також у справі були додані відповідні АТ «Сумигаз» від 17.03.2020 та лист НКРЕКП від 28.07.2020 де вказано, яким пунктом Кодексу ГРМ потрібно нараховувати послугу розподілу природного газу новому побутовому споживачу, не були взяті судом до уваги.

Стосовно розрахунку на 2021 рік зазначає, що за показами лічильника вона фактично спожила за газовий рік 1970 куб. м природного газу. Місячна вартість послуги складає 252,16 грн. На 21.10.2021 вона сплатила платіжками загальну суму 2047,87 грн. Також треба зарахувати суму 555,69 грн, що за послугу розподілу газу в 2020 році була зарахована на 2021 рік. Загальна сума сплачених коштів за 10 місяців 2021 року складає 2603,56 грн, тобто переплата становить 81,96 коп.

Наголошує на тому, що суд не звернув увагу на те, що представник позивача нарахував послугу з розподілу газу на 2033,87 куб.м, яка нарахована з приведенням фактичних показників лічильника побутового споживача (1970 куб. м) до нормальних умов, що заборонено Кодексом ГРМ, Постановою НКРЕКП № 2498 Розділ V п. 5.3, Методикою приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затв. наказом Міністерства палива та енергетики України від 26 лютого 2004 року № 116, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 19 березня 2004 року за № 346/8945.

Вважає, що фахівці АТ «Сумигаз» нарахували послугу з розподілу газу відповідачу без врахування постанов НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 та № 24947 від 30.06.20115, які стосуються нового побутового споживача, що почала користуватися послугою газопостачання з 25.01.2019 періодом менше, ніж 9 місяців, що призвело до нарахування вартості послуги з розподілу газу за 2020 рік на суму більше на 3336,48 грн. Загальна сума переплачених коштів за послугу з розподілу газу за період з 01.01.2020 по 21.10.2021 складає 3417,28 грн.

На її думку, ні одна із перерахованих нею постанов НКЕРКП, за якими потрібно нараховувати для відповідача послуги з розподілу природного газу з 01.01.2020 по 21.10.2021 на була взята до уваги судом, що призвело до вирішення справи на користь позивача, а всі розрахунки, зроблені побутовим споживачем, судом не були взяті до уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Сумигаз» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що на момент початку спірних відносин між оператором ГРМ та споживачем послуги розподілу природного газу діяла редакція Кодексу ГРМ від 12.10.2019 року. Зазначає, що річну замовлену потужність за особовим рахунком № НОМЕР_1 , який відкрито за адресою АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_1 , слід розраховувати згідно ч. 2 п. 4 глави 6 розділу VIКодексу ГРМ, оскільки споживач фактично користувався послугою з розподілу природного газу протягом 9 місяців. Відповідач в апеляційній скарзі помилково посилається на редакцію закону, яка є чинною на даний час, а не на момент здійснення розрахунку річної замовленої потужності на 2020 рік.

Наголошує на тому, що судом було вірно встановлено ту обставину, що на момент нарахування споживачу річної замовленої потужності за послугу з розподілу природного газу на 2020 рік за період 01.01.2019-30.09.2019 діяла редакція Кодексу ГРМ від 12.10.2019 року (п. 3 розділу 1 глави IX). При цьому об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов та переведений в одинці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього кодексу. Вказана норма діяла до прийняття НКРЕКП Постанови про затвердження Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу та Змін до деяких постанов НКРЕКП № 2033 від 06.11.2020, набрала чинності 07.11.2020 року. Зворотної сили в часі зазначена постанова не має. При цьому РПЗ на 2021 рік розраховується за період з 01.10.2019 по 30.09.2020 року, тобто до вступу в законну силу вказаної постанови. На сьогоднішній день рішеннями Верховного Суду підтверджено правомірні дії операторів ГРМ щодо приведення об`ємів спожитого газу до стандартних умов, зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.201 року у справі № 161/11800/19. Тобто на час виникнення спірних правовідносин діюче законодавство не передбачало жодних виключень щодо приведення об`єму природного газу спожитого побутовим споживачем до стандартних умов. Таким чином посилання відповідача на неправомірне донарахування АТ «Сумигаз» і застосування коефіцієнтів приведення об`ємів газу до стандартних умов є необґрунтованим.

Стосовно доводів відповідача, що позивачем невірно було здійснено розрахунок річної замовленої потужності на 2020 рік, зазначає, що судом було встановлено, що позивач здійснив перерахунок річної замовленої потужності на 2020 рік, що знайшло своє підтвердження в заяві про зміну позовних вимог. Крім того, зазначає, що додані до апеляційної скарги в якості додатків квитанції та витяг з абонентської книжки судом першої інстанції не досліджувалися.

Щодо вимог відповідача про стягнення на її користь з позивача коштів в сумі 3418,28 грн наголошує на тому, що вказана вимога не була предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому вона не може бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 належить будинок АДРЕСА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2019 (а.с.7-10).

26.02.2019 року відповідач підписала заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) ( а.с.12).

24.09.2021 ОСОБА_1 було направлено досудове попередження про належне виконання зобов`язання (а.с. 19).

Із розрахунку суми заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 за послугу з розподілу природного газу, доданого до заяви про зменшення позовних вимог, вбачається, що мається заборгованість за розподіл природного газу за період з 01.01.2020-21.10.2021 в розмірі 2851,64 грн (а.с. 98).

Крім того, із наданих позивачем розрахунків вбачається, що за період з 01.01.2020-21.10.2021 на суму заборгованості нараховано 285,64 грн інфляційних втрат, 102,11 грн три проценти річних (а.с. 99-100).

Відповідач, не погоджуючись з заявленими вимогами, надала суду першої інстанції відповідні заяви, адресовані АТ «Сумигаз» та ТОВ «Сумигаззбут», лист НКРЕКП від 28 липня 2020 року, претензію, відповіді на її звернення та свої розрахунки (а.с. 74-84).

Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 19 червня 2017 року № 814 АТ «Сумигаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Суми, Сумської області та села Мойка Краснокутського району Харківської області.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (Операторами ГРМ), регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30 вересня 2015 року.

Відповідно до підпункту 3 п. 1 Загальних положень «Правил постачання природного газу», затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30 вересня 2015 року постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил.

Відносини між сторонами регулюються на підставі Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498.

Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494.

Відповідно до вимог ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

За однією поштовою адресою укладається один договір розподілу природного газу з побутовим споживачем. У випадку наявності у побутового споживача декількох об`єктів за різними поштовими адресами укладаються окремі договори розподілу природного газу по цих об`єктах.

Договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого вебсайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному вебсайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

На виконання вимог абзацу 2 пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» 23 грудня 2015 року розмістило на своєму сайті sm.104.uа Типовий договір розподілу природного газу побутовим споживачам, а також надіслало всім побутовим споживачам заяви-приєднання із супровідним листом, які споживачам необхідно було підписати та повернути Оператору ГРМ. Також зазначений договір був опублікований в офіційному друкованому виданні: газета «Сумщина» від 30 грудня 2015 року № 49.

Розділом VІ Типового договору передбачено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється споживачем, який є побутовим до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Згідно п.4 Глави 1 розділу І Кодексу ГРМ газовий рік - період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року.

Оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу ГРМ.

Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3039 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Сумигаз»» установлено наступний тариф на послуги розподілу природного газу, а саме:

1) з 01.01.2020 до 30.06.2020 включно - 0,76 грн за 1 куб. м на місяць без урахування ПДВ (0,912 грн за 1 куб. м на місяць з урахуванням ПДВ);

2) з 01.07.2020 у розмірі 0,94 грн за 1 куб. м на місяць без урахування ПДВ(1,032 за 1 куб. м на місяць з урахуванням ПДВ).

Крім того, постановою НКРЕКП від 30.12.2020 № 2779 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Сумигаз»: з 01.01.2021 установлено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,28 грн за 1 куб. м на місяць без урахування ПДВ (1,536 грн за 1 куб. м на місяць з урахуванням ПДВ).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Стосовно доводів скаржника щодо заборгованості за 2020 рік.

26 лютого 2019 року відповідач підписала заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача). Оскільки відповідач набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 25 січня 2019 року, саме з цього часу їй надається послуга з розподілу природного газу.

Згідно п. 1глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ (в ред. від 12.10.2019) розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи із річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача відповідно до цього Кодексу, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Відповідно до п. 4 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ (в ред. від 12.10.2019) для нового побутового споживача та/або його об`єкта, що має фактичний період споживання природного газу менший ніж дев`ять місяців або за умови відсутності споживання природного газу побутовим споживачем та/або його об`єктом протягом усього попереднього газового року, річна замовлена потужність споживача (його об`єкта) визначається Оператором ГРМ на рівні планових об`ємів споживання, що розраховуються виходячи з групи споживання побутового споживача відповідно до додатка 1 до цього Кодексу.

З моменту, коли новий побутовий споживач та/або об`єкт побутового споживача фактично споживає природний газ повні дев`ять місяців та до завершення повного календарного року споживання, величина річної замовленої потужності об`єкта споживача визначається як добуток числа 12 на фактичне середньомісячне споживання природного газу за попередні дев`ять місяців.

Дійсно в позовній заяві позивач обраховував заборгованість за об`єктом споживання за 2020 рік, виходячи з річної замовленої потужності на 2020 рік 3746,52 куб. м, обрахованої виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року. Проте в подальшому в своїй заяві про зменшення позовних вимог позивач, враховуючи, що відповідачу послуга з розподілу природного газу надається з 25 січня 2019 року, уточнив розрахунок річної замовленої потужності на 2020 рік, виходячи з приписів ч. 2 п. 4 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ (в ред. на час виникнення спірних правовідносин), яка становить 3247,92 куб. м, та відповідно розмір заборгованості.

Доводи апеляційної скарги, що річна замовлена потужність на 2020 рік буде складати 314 куб. м, є помилковими, оскільки зміни до пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ були внесені Постановою НКЕРКП № 580 від 06.03.2020, відповідно до якихз 01 січня 2021 року річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, але не може бути меншою за 314 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим. Тобто вказані зміни були внесені пізніше та не стосуються визначення річної замовленої потужності на час виникнення спірних правовідносин, а саме на 2020 рік.

Крім того, оскільки відповідач почала споживання природного газу у січні 2019 року, то її доводи, що фактичний період споживання природного газу становить менше ніж дев`ять місяців, є помилковими, оскільки охоплює період січень-вересень 2019 року.

Відповідно розрахунки відповідача плати за розподіл природного газу за 2020 рік є помилковими.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині незгоди з визначенням річної замовленої потужності на 2021 рік.

Відповідач зазначає, що вона у 2020 році фактично спожила 1970 куб. м природного газу, проте позивач визначив їй на 2021 рік річну замовлену потужність 2033,87 куб. м, яка нарахована з приведенням фактичних показників лічильника побутового споживача до стандартних умов, що, на її думку, суперечить вимогам нормативних актів.

Проте, на момент виникнення спірних правовідносин діяла редакція Кодексу ГРМ від 12.10.2019 року, приписи п. 3 розділу 1 глави XV якої передбачали, що фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках. Об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього Кодексу. Тобто на час виникнення спірних правовідносин діюче законодавство не передбачало жодних виключень щодо приведення об`єму природного газу спожитого побутовим споживачем до стандартних умов.

06 листопада 2020 року НКРЕКП була прийнята постанова № 2033 «Про затвердження Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу та Змін до деяких постанов НКРЕКП» (набрала чинності 07.11.2020), якою, зокрема, було внесено зміни також до п. 3 розділу 1 глави XV Кодексу ГРМ, та зазначено, що об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов (виключно у випадку обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим) та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього Кодексу.

Тобто в даному випадку, річна замовлена потужність на 2021 рік розраховувалася позивачем за період з 01.10.2019 по 30.09.2020 з приведенням до стандартних умов, тобто до набрання чинності постановою НКРЕКП № 2033 від 06.11.2020 року.

Вказане відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.11.2021 у справі №161/11800/19, а саме на час виникнення спірних правовідносин чинним законодавством не було належно врегульовано питання обчислення об`ємів спожитого природного газу побутовими споживачами, а регулятором та відповідним міністерством не було вчинено дій з належного урегулювання спірних правовідносин. Лише 06 листопада 2020 року НКРЕКП прийняло постанову № 2033 «Про затвердження Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу та змін до деяких постанов НКРЕКП» (далі - постанова НКРЕКП № 2033), яка набрала чинності 07 листопада 2020 року та у якій було прямо зазначено, що приведення об`єму природного газу в точках комерційного обліку до стандартних умов поширюється виключно на випадки обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим.

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного колегія суддів зауважує, що розрахунок річної замовленої потужності газу на поточний рік визначається з метою обрахування кожному споживачу розміру платежу за послугу з розподілу природного газу. Об`єми споживання природного газу, які обліковуються споживачем за допомогою приладів обліку ( лічильником), приймаються для обрахування вартості фактично використаного природного газу між споживачем та постачальною організації, що є іншим видом платежу - оплата за газ.

З урахуванням наведеного, колегія визнає помилковими доводи відповідач щодо визначення річної замовленої потужності на 2020 та 2021 рік з врахування фактичних об`ємів споживання нею у цей період природного газу.

Виходячи з наведеного, на час звернення позивача до суду вимоги про стягнення заборгованості за послугу з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 по 21.10.2021 року в сумі 2851,64 грн були обґрунтовані.

В подальшому позивачем були зменшені позовні вимоги, оскільки після відкриття провадження у справі відповідач сплатила суму боргу, проте, оскільки на час звернення позивача до суду борг сплачено не було, відповідно наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Стосовно вимог відповідача, заявлених в апеляційній скарзі, про стягнення з АТ «Сумигаз» на її користь 3418,28 грн, колегія суддів зауважує, що вказані вимоги не підлягають розгляду, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Крім того, оскільки відповідач є споживачем, нею помилково було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3405 грн (а.с. 186), а тому вказану суму судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» слід повернути ОСОБА_1 .

Враховуючи ціну позову, дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 19 жовтня 2022 року залишити без змін.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3405 грн 00 коп. (три тисячі чотириста п`ять гривень 00 копійок), який було сплачено згідно квитанції № 0.0..1 від 03 січня 2023 року (платник: ОСОБА_1 , одержувач: Казначейство України (ЕАП), банк одержувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок одержувача:UA0018540, код одержувача: 37970404,призначення платежу: *;101; НОМЕР_2 ; Судовий збір, за позовом АТ«ОГС «СУМИГАЗ» на рішення від 19.10.2022, по справі № 587/2622/21, Сумський апеляційний суд).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина