Козятинський міськрайонний суд Вінницької області
УХВАЛА

Іменем України

Справа №133/720/23

20.03.2023

Суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області Пєтухова Н.О., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 про забов`язання Козятинський відділ державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) виключити з реєстру боржників відомості про боржника (в порядку ст. 477 ЦПК України),

ВСТАНОВИЛА:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить забов`язати Козятинський відділ державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника ОСОБА_1 та зняти всі обмеження. Так, скаржник зазначає, що в провадженні старшого державного виконавця Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Полончук Т.О. перебувало виконавче провадження ВП №64336609, відкрите на підставі виконавчого напису № 2202, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 10.04.2018 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 115 209,43 доларів США. 31.03.2021 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, а саме у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення. Вищевказаний виконавчий документ на повторне виконання не надходив. А тому, відсутність відкритого виконавчого провадження зумовлює відсутність підстав для перебування відомостей про ОСОБА_1 у Єдиному реєстрі боржників, що і стало підставою для звернення до суду з даною скаргою.

Згідно протоколу авторозподілу справи між суддями від 13.03.2023 заяву на розгляд передано судді Пєтуховій Н.О..

Зазначена скарга не може бути прийнята до розгляду Козятинським міськрайонним судом Вінницької області з таких підстав.

За правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 21.07.2019 року у справі №855/306/19, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил територіальної, інстанційної та предметної підсудності.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року № 3, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Підсудністю у цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Розділом VI ЦПК України визначено компетенцію загального суду щодо вирішення питань, які виникають на стадії виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи заявник звернувся до суду зі скаргою в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тобто, в порядку цивільного судочинства може бути оскаржено рішення, дії або бездіяльність державного виконавця щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства.

Проте із матеріалів справи вбачається, що заявник звернувся до суду із скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України щодо оскарження дій державного виконавця з приводу виключення його з Єдиного реєстру боржників, оскільки за виконавчим провадженням, відкритим на підставі виконавчого напису № 2202, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 10.04.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 115 209,43 доларів США винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, а саме у боржника відсутнє майно на яке може бути звернено стягнення.

Безумовно, гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця у межах виконавчого провадження. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних та приватних виконавців визначено як Законом України «Про виконавче провадження», так і відповідними положеннями процесуальних кодексів, які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження.

Загальний порядок такого оскарження передбачений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно ч.1, 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Основним елементом, який впливає на визначення підсудності справи з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, є виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження (виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; судові накази; виконавчі написи нотаріусів; посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладення штрафу; рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У Кодексі адміністративного судочинства України закріплено норми статті 287, відповідно до яких учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 20 КАС України, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті, підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Отже, адміністративному суду підсудні справи з приводу оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця під час виконання виконавчих документів, виданих іншими органами та посадовими особами.

Імперативною нормою закону (частина друга статті 74 Закону № 1404-VIII) установлено оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших (не судових) органів (посадових осіб) шляхом подання скарги до відповідного адміністративного суду.

У цьому випадку ОСОБА_1 оскаржив дії державного виконавця щодо виконання не судового рішення, а виконавчого напису нотаріуса.

З огляду на викладене суд зазначає, що скарга ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки такі дії державного виконавця, які є предметом спору його скарги, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства до Вінницького окружного адміністративного суду.

Аналогічний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 213/2012/16 (провадження № 14-13цс18).

З огляду на те, що заявником оскаржується рішення державного виконавця в межах виконавчого провадження ВП №64336609 відкритого на підставі виконавчого напису № 2202, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 10.04.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 115 209,43 доларів США, суд приходить до висновку, що дана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а така діяльність державного виконавця може бути оскаржено шляхом подання відповідного адміністративного позову в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у відкритті провадження у справі за скаргою боржника ОСОБА_1 про забов`язання Козятинський відділ державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) виключити з реєстру боржників відомості про боржника (в порядку ст. 477 ЦПК України).

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 20, 287 КАС України, ст.ст. 186, 260, 261, 447 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за скаргою боржника ОСОБА_1 про забов`язання Козятинський відділ державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) виключити з реєстру боржників відомості про боржника (в порядку ст. 477 ЦПК України).

Роз`яснити скаржнику його право на звернення до суду за правилами адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 287 КАС України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

Дата документу 20.03.2023