Справа № 369/3436/23
Провадження №2/369/3413/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайовій М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Андрєєва Микити Андрійовича про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.

Через канцелярію суду представником позивача подано заяву про забезпечення позову, яка обгрунтована тим, що25 травня 2021 року між Позивачем (далі Покупець) та уповноваженою особою Відповідача було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири.

Попередній договір засвідчено нотаріусом Михальченко М. М. та зареєстровано в реєстрі із номером 1353, нотаріальний бланк НРА924374.

Згідно пункту 1 Попереднього договору, Продавець у строк до 30 березня 2023 року зобов`язується передати у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_1 Київської області, по вулиці Райдужна, 133/25.

Згідно пункту 4 Попереднього договору, на підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 302500 гривень. Ще 108415 гривень (у валюті 3942 доларів США) були передані Покупцем уповноваженим особам Продавця 03 червня 2021 року, що підтверджується розпискою (додаток 2). Таким чином, сукупно Продавцю було передано 410915 гривень.

Згідно пункту 5 Попереднього договору, Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, або наявної заборони на продаж майна Продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, Продавець повинен повернути Покупцю одержану від нього суму авансового платежу протягом одного місяця.

Таким чином, Продавець був зобов`язаний повернути Покупцю одержану суму авансу після появи у нього перших арештів (які по своїй суті є забороною на продаж майна). Таких арештів, як свідчить інформаційна довідка з реєстру прав власності на нерухоме майно (додаток 4), у нього чимало. Крім цього, очевидно, що до 30 березня 2023 року багатоквартирний житловий будинок, в якій має знаходитися вказана квартира, не буде побудований та введений в експлуатацію.

Отже, всупереч умовам Попереднього договору (наявність заборони на продаж майна), Продавцем не повернуто Покупцю одержану від нього суму авансу. При цьому розшукати Продавця для вручення вимоги про повернення авансу не вдається можливим, оскільки останній за місцем реєстрації не проживає, на зв`язок не виходить, працівники офісу продажів відповідного житлового комплексу його контактів не надають.

Тому на підставі вищевказаного представник позивача просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту та квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Враховуючи норми законодавства, викладені у пункті 27 цієї заяви, у резолютивній частині ухвали про забезпечення позову вказати: «Стягувач ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Боржник ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки. Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню».

Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву представника позивача слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із роз`яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Так, позивачка просить накласти арешт на квартиру. При цьому позивачкою не надано доказів щодо вартості вказаного майна, що позбавляє суд можливості перевірити співмірність вказаних заходів забезпечення даним позовним вимогам.

На підставі викладеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи відсутність доказів співмірності заходів забезпечення позову змісту позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання можливого рішення суду у майбутньому.

За таких умов, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав та ризиків, визначенихст.149 ЦПК України, для забезпечення позову.

Керуючись статтями 149-153, 258-261-210 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Андрєєва Микити Андрійовича про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу відмовити.

Копію ухвали невідкладно направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Суддя Тетяна ДУБАС