Постанова

Іменем України

08 березня 2023 року

м. Київ

справа № 207/1441/17

провадження № 61-8883св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - прокурор Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради Дніпропетровської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Дербіна Регіна Євгенівна, приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Ялова Ольга Михайлівна, ОСОБА_4 , Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 рокуу складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Городничої В. С., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року прокурор Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Дербіна Р. Є., приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Ялова О. М., Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, ОСОБА_4 , про визнання нікчемним дублікату свідоцтва про право власності на житло та розпорядження про видачу дубліката цього свідоцтва, скасування записів про державну реєстрацію права власності на квартиру, визнання права власності та витребування майна.

Позовна заява мотивована тим, що будинок АДРЕСА_1 був побудований у 1981 році.

Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 24 червня 2005 року № 567-19/ІУ «Про затвердження реєстру об`єктів житлового фонду, що належать до комунальної власності міста» затверджено реєстр об`єктів житлового фонду, що належать до комунальної власності міста, де під порядковим номером 599 додатку до вказаного рішення міститься запис про житловий будинок АДРЕСА_1 , який обліковується за Управлінням житлово-комунального господарства міської ради, тобто включений до переліку об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпродзержинська, а отже належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпродзержинська. Вказаний будинок перебуває на балансі Комунального підприємства (далі - КП) «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду».

Відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_2 у вказаному будинку з 23 серпня 1987 року до 15 грудня 2016 року ОСОБА_5 у ній не проживала, у ній був зареєстрований та проживав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був основним квартиронаймачем. Інших членів сім`ї він не мав.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 41728601 від 04 серпня 2015 року відомості про перебування у приватній власності фізичних осіб спірної квартири у зазначених реєстрах відсутні (тобто, житло не приватизоване).

Зазначав, що вказана квартира знаходиться у комунальній власності, балансоутримувачем є Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради.

Посилався, що у провадженні слідчого відділу Кам`янського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області (далі - СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області) перебувають кримінальні провадження: від 17 листопада 2016 року № 000098, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК України, та від 09 лютого 2017 року № 0000322, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Дніпродзержинського міського управління юстиції (далі - МУЮ) Астаф`євою С. І. 25 грудня 2015 року здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 17 серпня 1995 року, виданого Департаментом комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради на підставі розпорядження від 17 грудня 2015 року № 5/511-р. Згідно з даними зазначеного дублікату свідоцтва про право власності на житло спірна квартира приватизована ОСОБА_5 (розпорядження відділу обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому від 17 серпня 1995 року № 01543).

Однак, відповідно до інформації Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради від 10 лютого 2017 року № 05-07/440 службовими особами Департаменту дублікат свідоцтва на право власності на вказану квартиру від 17 серпня 1995 року не складався, не підписувався, не видавався, розпорядження від 17 грудня 2015 року № 5/511-р про видачу дубліката не видавалося. Відомості про приватизацію цієї квартири у департаменті відсутні.

З огляду на інформацію Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради від 14 листопада 2017 року № 05-07/3118, протягом 2015 року звернень від ОСОБА_5 або ОСОБА_6 (або інших осіб за їх дорученнями) про передачу квартири у приватну власність не надходило.

Отже, вважав, що право власності територіальної громади перейшло до ОСОБА_5 в обхід встановленої законодавством приватизаційної процедури.

08 грудня 2016 року ОСОБА_2 , діючи на підставі довіреності від 16 листопада 2016 року від імені ОСОБА_5 , уклала договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_3 про продаж та передачу у власність останній квартири АДРЕСА_3 . Зазначений договір посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дербіною Р. Є. у реєстрі за № 1525.

Того ж дня державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дербіною Р. Є. проведено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 .

Через незначний проміжок часу, ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 02 лютого 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Яловою О. М. та зареєстрованим в реєстрі за № 249, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірну квартиру було продано ОСОБА_1 , яка на час звернення до суду, є власником спірного нерухомого майна.

Зважаючи на те, що Дніпродзержинською (на даний час - Кам`янською) міською радою рішення про відчуження (приватизацію) спірного майна не приймалося, не було волевиявлення законного власника на його відчуження, тому право власності територіальної громади на згадане майно не припинялося, а квартира вибула з комунальної власності незаконно.

Вказував, що при цьому Кам`янська міська рада не вчиняла жодних дій щодо повернення спірної квартири у комунальну власність, тобто не виконувала належно своїх повноважень, що є підставою для звернення до суду прокурором.

Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнень, прокурор просив суд:

- визнати нікчемними розпорядження Департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради від 17 грудня 2015 року № 5/511-р про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, виданого на підставі заяви ОСОБА_5 , та дублікат свідоцтва про право власності на житло від 17 серпня 1995 року, виданий Департаментом комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради на підставі розпорядження від 17 грудня 2015 року № 5/511-р;

- скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 : а) від 25 грудня 2015 року № 12871158 щодо реєстрації державним реєстратором Астаф`євою С. І. Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, права власності на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло, серія та номер НОМЕР_2 , виданий 17 грудня 2015 року, видавник Департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради за ОСОБА_5 ; б) від 08 грудня 2016 року № 17906744 Державний реєстратор: приватний нотаріус Дербіна Р. Є., Кам`янський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 1525, виданий 08 грудня 2016 року, видавник: приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Дербіна Р. Є. за ОСОБА_3 ; в) від 02 лютого 2017 року № 18828284 на підставі договору купівлі-продажу квартири серія та номер реєстр № 249, бланк НВО № 928811, виданий 02 лютого 2017 року, видавник: Ялова О. М. , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу за ОСОБА_1 ;

- визнати право власності на квартиру АДРЕСА_3 за територіальною громадою м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради;

- витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Кам`янського в особі Кам`янської міської ради об`єкт житлової нерухомості - квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 04) загальною площею 41,6 кв. м, вартістю 98 879 грн.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до Кам`янської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Дербіна Р. Є., приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Ялова О. М., Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, ОСОБА_4 , про визнання права власності.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вона набула право власності на спірне майно на законних підставах, а саме: 02 лютого 2017 року між ОСОБА_3 та нею був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 .

Зазначений договір укладено у письмовій формі, він був посвідчений нотаріально, здійснена державна реєстрація права власності на квартиру. На момент вчинення правочину сторонами не допущено порушення вимог статті 203 ЦК України.

Крім того, після придбання спірної квартири, нею здійснені дії на поліпшення житлових умов та проведено ремонтні роботи в квартирі, що підтверджується копіями чеків, а до цього квартира була у занедбаному стані.

Приймаючи до уваги той факт, що нею на законних підставах було набуто право власності на спірну квартиру, а відповідач цього не визнає, вважала, що єдиним способом захисту своїх майнових прав є подання до суду відповідного позову про визнання права власності.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року позов прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах Кам`янської міської ради, та зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року у складі судді Юрченко І. М. позов прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах Кам`янської міської ради, задоволено частково.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 41,6 кв. м.

У задоволенні решти позовних вимог прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах Кам`янської міської ради, відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2020 року доповнено рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 881 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Дніпродзержинською (на даний час - Кам`янською) міською радою рішення про відчуження (приватизацію) спірного майна не приймалося, не було волевиявлення законного власника на його відчуження, а отже право власності територіальної громади на згадане майно не припинялося.

Тому, спірна квартира підлягає витребуванню від ОСОБА_1 на підставі статті 388 ЦК України на користь Кам`янської міської ради, як розпорядника майна територіальної громади м. Кам`янське, оскільки вибула з комунальної власності незаконно та без згоди міської ради.

Суд вважав, що позовні вимоги за зустрічним позовом є взаємовиключними від вимог за первісним позовом, тому у його задоволенні слід відмовити.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року та додаткове рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2020 року скасовано.

У задоволенні позову прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах Кам`янської міської ради, відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення суду не оскаржувалося.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що прокурор не обґрунтував, у чому полягає порушення прав та інтересів Кам`янської міської ради, інших осіб у даній справі та не зазначив підстав для представництва інтересів міської ради у суді, не надав належних та достовірних доказів, які б свідчили про необхідність захисту законних інтересів Кам`янської міської ради.

Судом встановлено, що Кам`янська міська рада взагалі не заявляла волевиявлення та не порушувала питання, що порушено її права та інтереси з підстав відчуження спірної квартири АДРЕСА_3 .

Апеляційний суд вказав, що задоволення позовних вимог про витребування спірної квартири у ОСОБА_1 , яка є добросовісним набувачем, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), оскільки у такому випадку на неї буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2021 року до Верховного Суду, заступник керівника Дніпровської обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року скасувати та залишити в силі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року та додаткове рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2020 року.

Отже, судове рішення у частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 не оскаржуться в касаційному порядку, тому відповідно до статті 400 ЦПК України не переглядається.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково вказав, що прокурор належно не обґрунтував підстав для звернення до суду з позовом в інтересах держави. Підставою для звернення прокурора до суду із цим позовом стало безпідставне вибуття квартири з комунальної власності територіальної громади м. Кам`янське за підробленим дублікатом свідоцтва про право власності, що створило загрозу порушення матеріальної та фінансової основи місцевого самоврядування.

Разом з тим, Кам`янською міською радою, яка є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не вжито заходів, направлених на повернення до комунальної власності міста нерухомого майна, що вибуло із власності територіальної громади поза її волею. Вважає, що вказане свідчить про бездіяльність Кам`янської міської ради в спірних правовідносинах, тому прокурор і звернувся до суду з позовом.

Зазначає, що суд апеляційної інстанції не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, надав неправильну правову оцінку доказам у справі щодо відсутності волевиявлення Кам`янської міської ради при відчуженні спірної квартири.

Крім того, вважає, що суд апеляційної інстанції повно не дослідив та не врахував принцип пропорційності при втручанні в право мирного володіння майном з переслідуваними цілями. Зокрема, те, що ОСОБА_1 , як добросовісний набувач, має право компенсувати свої збитки за рахунок продавця витребуваної квартири.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу в якому вказує, що її доводи є необґрунтованими, а оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2021 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

18 червня 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2021 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року зупинено касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 461/12525/15-ц за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Першої Львівської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ЛКП «Центральне», про визнання спадщини відумерлою, визнання свідоцтва про право на спадщину і договору купівлі-продажу квартири недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_9 , подану представником ОСОБА_12 , на постанову Львівського апеляційного суду від 06 березня 2020 року (провадження № 14-190цс20).

Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2023 року поновлено касаційне провадження у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На момент звернення до суду з цим позовом, квартира АДРЕСА_3 не є власністю держави та не відноситься до майна, яке належить Кам`янській міській раді.

Згідно з відповіддю, наданою Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 02 листопада 2016 року № 1456 встановлено, що право власності на вказану квартиру, станом на дату останньої реєстрації - 27 серпня 1995 року, було зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 17 серпня 1995 року, виданого Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому, згідно з розпорядження від 17 серпня 1995 року № 01543.

16 листопада 2016 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дербіною Р. Є. посвідчено довіреність, якою ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_2 продати за ціною та умовами на свій власний розсуд належну ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_3 , для чого їй надано право представляти інтереси останньої в усіх установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, у тому числі в органах управління та виконавчої влади, в усіх комунальних службах, у БТІ, житлово-комунальних організаціях, у Реєстраційній службі, в установах нотаріату. Довіреність укладено строком на три роки, терміном дії до 16 листопада 2019 року та зареєстровано у реєстрі за № 1423, бланк НВІ 014896.

08 грудня 2016 року ОСОБА_2 , діючи від імені ОСОБА_5 за довіреністю від 16 листопада 2016 року, уклала договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_3 про продаж та передачу у власність останній спірної квартири АДРЕСА_2 . Зазначений договір посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дербіною Р. Є. у реєстрі за № 1525.

08 грудня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дербіною Р. Є. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 .

Після цього, ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 02 лютого 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Яловою О. М. та зареєстрованим у реєстрі за № 249, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірну квартиру було продано ОСОБА_1 .

З огляду на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 лютого 2017 року, власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу.

У провадженні СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають кримінальні провадження: від 17 листопада 2016 року № 000098, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК України, та від 09 лютого 2017 року № 0000322, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Дніпродзержинського МУЮ Астаф`євою С. І. 25 грудня 2015 року здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 17 серпня 1995 року, виданого Департаментом комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради на підставі розпорядження від 17 грудня 2015 року № 5/511-р. Згідно з даними зазначеного дублікату свідоцтва про право власності на житло спірна квартира приватизована ОСОБА_5 (розпорядження відділу обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому від 17 серпня 1995 року № 01543).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення заявник вказує неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, від 23 жовтня 2020 року у справі № 2-2585/11 та від 03 березня 2021 року у справі № 199/7376/16, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями статей 328, 329 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до положень статей 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), 06 грудня 2007 року).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

ЄСПЛ неодноразово констатував у схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року).

Органи державної влади не забезпечили належної експертизи щодо законності правочинів з нерухомим майном. Проте відповідачка не повинна була передбачати наявність ризику того, що право власності на квартиру може бути припинено у зв`язку з бездіяльністю влади у рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном (ALENTSEVA v. RUSSIA, № 31788/06, § 72-77, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року).

Відмовляючи у задоволенні позову прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що задоволення позовних вимог про витребування спірної квартири у ОСОБА_1 , яка є добросовісним набувачем, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки в такому випадку на неї буде покладено надмірний індивідуальний тягар, а витребування квартири без компенсації і неможливості розраховувати на отримання іншого житла порушує її право на житло.

Суд вказав, що конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку щодо відшкодування збитків, що завдані таким відчуженням.

Разом з тим, апеляційний суд також вказав, що прокурор не обґрунтував, у чому полягає порушення прав та інтересів Кам`янської міської ради, яка не заявляла волевиявлення та не порушувала питання, що порушено її права та інтереси з підстав відчуження спірної квартири АДРЕСА_3 , а також не зазначив підстав для представництва інтересів міської ради у суді, не надав належних та достовірних доказів, які б свідчили про необхідність захисту законних інтересів Кам`янської міської ради.

Верховний Суд вважає висновки апеляційного суду суперечливими та взаємовиключними, оскільки при встановленні відсутності повноважень прокурора на звернення до суду з позовом його необхідно залишити без розгляду, у той час як позов прокурора у подальшому було розглянуто апеляційним судом по суті.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо, зокрема, позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності (пункт 1 частини першої статті 257 ЦПК України).

У зв`язку з викладеним, Верховний Суд позбавлений можливості перевірити судове рішення апеляційного суду на предмет законності, так як апеляційному суду слід визначитися із правовими підставами вирішення позову прокурора.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, суд апеляційної інстанції не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, належно не перевірив повноважень прокурора на звернення до суди з позовом у цій справі, розглянувши його по суті та дійшовши суперечливих і взаємовиключних висновків, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року у частині вирішення позову прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, до ОСОБА_1 про визнання нікчемним дублікату свідоцтва про право власності на житло та розпорядження про видачу дубліката цього свідоцтва, скасування записів про державну реєстрацію права власності на квартиру, визнання права власності та витребування майна скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець