КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 753/3045/22 Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А.
Номер провадження: 22-ц/824/616/2023 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О. П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», Приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Юрченка Володимира Ярославовича, треті особи: Державне підприємство «Сетам», Державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв Олександр Олександрович, про визнання недійсним акту про реалізацію предмета іпотеки, скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В Дарницький районний суд міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк», банк, товариство, відповідач), Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юрченка В.Я., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство «Сетам», Державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв О.О., про визнання недійсним акту про реалізацію предмета іпотеки, скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, у якому просила суд визнати недійсним Акт про реалізацію предмета іпотеки ВП № НОМЕР_2 від 01 листопада 2021 року, складеного приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юрченко В. Я. та Свідоцтво, серія та номер НОМЕР_3 від 15 грудня 2021 року про залишення за АТ «Універсал Банк» непроданого майна, що раніше належало ОСОБА_1 , а саме: трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності, серія НОМЕР_1 , виданого 01 грудня 2006 року. Скасувати рішення Державного реєстратора приватного нотаріуса КМНО Сергеєва О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62299009 від 15 грудня 2021 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 45672312, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням права власності у АТ «Універсал Банк», на квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000). Стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Разом з позовною заявою, представник ОСОБА_1 - адвокат Головко Д.В., подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 000, яка належить АТ «Універсал Банк» на праві власності.

Заява обґрунтована тим, що АТ «Універсал Банк» може відчужити дане нерухоме майно до ухвалення рішення суду. Враховуючи те, що предметом спору є визнання недійсним акту про реалізацію предмета іпотеки, скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, позивач просить вжити заходи забезпечення позову, оскільки невжиття даних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта:000.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, АТ «Універсал Банк» оскаржило її в апеляційному порядку.В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції в ухвалі про забезпечення позову не наведено жодних обґрунтувань прийнятого рішення і є незрозумілим, як суд взагалі визначив співмірність заходів забезпечення позову до позовних вимог, жодних доказів та розрахунків співмірності ухвала не містить.

Апелянт вказав, що заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування та за відсутності в заяві пропозицій щодо зустрічного забезпечення не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу, учасники справи не скористались.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, представник АТ «Універсал Банк» - адвокат Сербіна А.О. апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з підстав викладених в ній.

Інші учасники справи, у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому, їх неявка, згідно з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга АТ «Універсал Банк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлюючи ухвалу про забезпечення позову, Дарницький районний суд міста Києва виходив з того, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлюваної шкоди відповідачу чи третім особам, а невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Колегія суддів погоджується із висновкоми суду першої інстанції про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірне майно, оскільки він відповідає обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.

За правилами ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

В ст. 41 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також слід зазначити, що ст. 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Вони мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому, існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, в тому числі й на стадії апеляційного провадження, якщо заява про це надійшла до суду апеляційної інстанції або її не вирішив суд першої інстанції.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості, і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому, наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом позову у даній справі є визнання недійсним акту про реалізацію предмета іпотеки, скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Отже, колегія суддів вважає, що між сторонами дійсно виник спір щодо права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком Дарницького районного суду міста Києва про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

З урахуванням норм процесуального законодавства, роз`яснень Верховного Суду, виходячи з оцінки доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог позивача щодо забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Будь-яких вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки Дарницького районного суду міста Києва та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої, суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як доводи апеляційної скарги АТ «Універсал Банк» не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар