ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/166/23 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку Укргазбанк на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2022 року, ухвалене суддею Марциновською І.В., дата складення повного тексту 14.11.2022 року у справі №607/21260/21 за позовом ПАТ АБ Укргазбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2022 року ПАТ АБ Укргазбанк звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 03.07.2018 сторони уклали кредитний договір приєднання б/н шляхом підписання відповідачкою Заяви на оформлення кредитного ліміту і приєднання відповідачкою до Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк».

За умовами договору банк встановив на картковому рахунку відповідачки максимальний ліміт дозволеного овердрафту у сумі 30000 грн строком з 03.07.2018 до 03.07.2019 (12 місяців) зі сплатою 30 % річних (базова відсоткова ставка) та 48 % річних (відсоткова ставка на прострочену заборгованість).

Позивач зазначав, що виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі. Однак відповідачка належним чином покладені на неї зобов`язання не виконала, порушила умови договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 26.05.2021 складає 46765,41 грн, з яких: заборгованість за кредитом прострочена 31687,50 грн; заборгованість за процентами прострочена 4901,31 грн; заборгованість за ст. 625 ЦК України 10176,60 грн.

За таких обставин, банк просив стягнути з відповідача в його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 03.07.2018 року в сумі 46765,41 грн, а також вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2022 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 03 липня 2018 року станом на 26 травня 2021 року у сумі 17656,77 гривень. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір у сумі 857,15 гривень. Судовий збір у сумі 1412,85 гривень покладено на ПАТ АБ «Укргазбанк». Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 , судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2489,60 гривень. Судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1510,40 гривень покладено на ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ПАТ АБ Укргазбанк просить його змінити, збільшивши суму стягнення заборгованості за тілом кредиту з 17656,77 гривень до 24540,25 гривень та зменшити розмір стягнутих з банку в користь відповідача витрат за надану професійну правничу допомогу, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

ПАТ АБ Укргазбанк зазначає, що виходячи із змісту наявної у справі виписки по рахунку № НОМЕР_1 , а також поданого до апеляційної скарги розрахунку тіла кредиту (без урахування, зазначених в оскаржуваному рішенні комісій), можна дійти висновку про допущену помилку судом першої інстанції у визначенні розміру тіла кредиту, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. На думку позивача, розмір заборгованості за тілом кредиту, становить 24540,25 гривень.

Апелянт зазначає, що заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу за участь в судових засіданнях в суді першої інстанції не відповідають принципу співмірності відносно затраченого часу проведення судових засідань. Вважає, що розмір стягнутих з банку в користь відповідача витрат за надану професійну правничу допомогу, яку було надано останній в сумі 4000 гривень не відповідає критерію реальності таких витрат, тому безпідставно були задоволені судом першої інстанції, відтак, їх необхідно зменшити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду оскаржується лише в частині стягнутої суми боргу за тілом кредитом та стягнутих з банку в користь ОСОБА_1 витрат за надану професійну правничу допомогу, тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Предстанвик ОСОБА_1 - адвокат Купенко М.С. подав відзив на апеляційну скаргу, вказуючи на безпідставність викладених у ній доводів, тому просив оскаржуване судове рішення залишити без змін.

У відзиві зазначено, що вміщений в апеляційну скаргу розрахунок заборгованості за кредитом подано ПАТ АБ Укргазбанк з порушенням вимог 367 ЦПК України, тому не має враховуватися апеляційним судом при вирішенні даного спору.

Адвокат Купенко М.С. зазначає, що відповідачем на основі письмових доказів доведено понесення витрат на правничу допомогу, пов`язаних з його представництвом, а витрачений адвокатом час 2 години на підготовку процесуальних документів є цілком реальним (не завищеним) для зазначеного обсягу робіт. У відзиві зазначено, що адвокат не тарифікував до оплати клієнтом участь в судових засіданнях, тому судом обґрунтовано визначено суму коштів за надану правничу допомогу у розмірі 2489,60 гривень, пропорційно до задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні представник ПАТ АБ Укргазбанк апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, які викладено в апеляційній скарзі, тому просив оскаржуване судове рішення змінити. Додатково пояснив що зазначена сума не включає комісій і страхових платежів, а лише тіло кредиту та списані за рахунок тіла нараховані відсотки, оскільки кредитний договір по закінченню двічі продовжувався.

Представник ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване судове рішення залишити без змін та додатково пояснив, що договір закінчився по спливу 12 місяців і не пролонговувався, оскільки такі умови не погоджувались сторонами, а тому нарахування відсотків і списання їх за рахунок кредитних коштів є неправомірним.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що стягненню з відповідача в користь банку підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17656,77 гривень, яка є фактично отриманою сумою кредитних коштів, оскільки нараховані в межах строку кредитування відсотки сплачені в повному обсязі. Крім того, суд вважав за необхідне стягнути з ПАТ АБ Укргазбанк в користь відповідача суму витрат за надану професійну правничу допомогу у розмірі 2489,60 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Як було установлено судом, відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з укладенням та виконанням кредитного договору та регулюються главою 71 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, тобто у даному випадку АБ «Укргазбанк».

Враховуючи те, що умови договорів приєднання розробляються банком та повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, саме на банк покладається обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Відтак з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Із матеріалів справи вбачається, що 03.07.2018 року з метою отримання від АБ «Укргазбанк» кредиту шляхом встановлення дозволеного овердрафту на картковому рахунку ОСОБА_1 підписала Заяву на оформлення Кредитного ліміту (т. 1 а.с. 5).

У заяві зазначено, що строк дії ліміту дозволеного овердрафту становить 12 місяців, тобто до 03.07.2019 року, максимальна сума ліміту дозволеного овердрафту складає 300000 грн, базова процента ставка (річних) 30 %, процентна ставка на прострочену заборгованість (річних) 48 %, пільгова процентна ставка (річних) застосовується під час дії пільгового періоду в разі його наявності і складає 0,0001 %. Також відповідачка надала банку право самостійно списувати кошти на умовах договірного списання з будь-яких її рахунків.

При цьому з виписки з особового рахунку відповідачки за період з 03.07.2018 року до 26.05.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 використовувала надані їй позивачем кредитні кошти у межах суми ліміту дозволеного овердрафту (т. 1 а.с. 17-20).

З урахуванням наведеного суд дійшов вірного висновку, що позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, оскільки надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Заявою на оформлення Кредитного ліміту та в межах встановленого ліміту дозволеного овердрафту.

Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що унаслідок порушення відповідачкою узятих на себе зобов`язань виникла прострочена заборгованість, яка станом на 26.05.2021 року складає 46765,41 грн, з яких: заборгованість за кредитом прострочена 31687,50 грн; заборгованість за процентами прострочена 4901,31 грн; заборгованість за ст. 625 ЦК України 10176,60 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів тв вимог апеляційної скарги.

Як зазначалося вище, оскаржуване судове рішення переглядається апеляційним судом лише в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в користь банку за тілом кредиту, тому в іншій частині перегляд рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 листопада 2022 року колегією суддів не здійснюється.

Судом було встановлено, що 03.07.2018 року ОСОБА_1 підписала Заяву на оформлення Кредитного ліміту та отримала у користування кредитні кошти.

Разом з тим указана заява містить лише максимальний розмір ліміту дозволеного овердрафту, строк його дії та проценти за користування кредитним коштами. Інші умови договору, у тому числі порядок та розмір сплати комісій, щомісячний платіж по кредиту, відповідальність за прострочену заборгованість, тощо у вказаній заяві відсутні.

На підтвердження своїх вимог позивач також надав паспорт споживчого кредиту від 03.07.2018 року, який містить вказані вище умови та підписаний відповідачкою.

Однак у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 (справа № 393/126/20) висловлений висновок про правильне застосування норм права, згідно з яким під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Відтак наданий позивачем паспорт споживчого кредиту не може слугувати доказом укладення сторонами кредитного договору на умовах, що містяться у цьому паспорті.

Судом вірно не взято до уваги Правила (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, оскільки позивач не надав докази того, що саме з цими Правилами і у цій редакції ознайомлена відповідачка, розуміла їх та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії, порядку та розміру сплати процентів на прострочену заборгованість, обов`язку укладення договору обов`язкового страхування тощо.

Колегія суддів вважає вірним аналогічний висновок суду і щодо Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк». Більше того такі правила затверджені протоколом спільного засідання Комітету з управління активами та пасивами і Тарифного комітету АБ «Укргазбанк» від 12.02.2020, тобто вже після укладення спірного договору та навіть більше після закінчення строку його дії.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 156/268/21.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Правила (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату комісії, порядку та розміру сплати процентів на прострочену заборгованість, обов`язку укладення договору обов`язкового страхування, надані банком Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням викладеного суд вірно вважав, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Указане дає підстави дійти висновку, що сторони у письмовому вигляді погодили лише максимальну суму ліміту дозволеного овердрафту, строк його дії та проценти за користування кредитними коштами.

Враховуючи вищевказане, на думку колегія суддів суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ АБ Укргазбанк не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідачка використовувала наданий їй ліміт за дозволеним овердрафтом та не в повному обсязі повертала отримані кошти, унаслідок чого заборгованість за тілом кредиту без урахування стягнутих комісій, страхових платежів тощо, право на списання яких позивач не довів, становить 17656,77 грн.

Розрахунок указаної суми кредиту, здійснено судом без урахування стягнутих комісій, страхових платежів тощо, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що саме такий розмір заборгованості за кредитом слід стягнути з відповідачки на користь позивача.

Поданий ПАТ АБ Укргазбанк в апеляційній скарзі розрахунок заборгованості за тілом кредиту в сумі 24540,25 гривень, колегія суддів відхиляє, оскільки у нього включені комісія за видачу кредиту в сумі 20000,00 грн. в розмірі 800,00 грн. та списані за рахунок тіла кредиту нараховані відсотки за користування коштами за період з 04 липня 2019 року по жовтень 2020 року (тобто по закінченні строку кредитування), які не підлягають стягненню, тому визначена банком сума коштів за тілом є необґрунтованою. Доказів продовження сторонами строку дії договору позивачем не надано.

Відтак, доводи ПАТ АБ Укргазбанк про допущену помилку судом першої інстанції у визначенні розміру тіла кредиту колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання представника апелянта на те, що договір двічі продовжувався з посиланням на Правила відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками банком не заслуговують уваги суду з вищевказаних підстав. Крім цього зазначені Правила в редакції від 20 липня 2017 року передбачають Тарифні плани та різні програми кредитування у вигляді паспортів банківського продукту. Вказані документи суду не надані, а долучений паспорт споживчого кредиту не є таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2270 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6454-63 від 02.11.2021 (т. 1 а.с. 4).

Враховуючи те, що судом першої інстанції позов задоволено частково у сумі 17656,77 грн, що становить 37,76 % від заявленої суми, висновок суду про те, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 37,76 % судового збору у сумі 857,15 грн, а 62,24 % судового збору у сумі 1412,85 грн необхідно покласти на позивача є вірним.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для перерозподілу визначених сум судового збору за подання позовної заяви ПАТ АБ Укргазбанк та зміни оскаржуваного судового рішення у відповідній частині.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 141 ЦПК України.

Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як було устанволено судом, у поданому відзиві на позовну заяву представник відповідачки вказував, що розмір судових витрат, які відповідачка понесла у зв`язку з розглядом цієї справи, становить 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження цих обставин до відзиву додано акт приймання-передачі наданих послуг за договором № 57 від 30.11.2021 та довідку про передачу відповідачкою адвокату Купенку М.С. коштів у сумі 4000 грн. Також матеріали справи містять і сам договір про надання правової допомоги, укладений між відповідачкою та адвокатом.

З урахуванням строку розгляду даної справи та процесуальних дій, вчинених представником відповідачки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено завищеність та неспівмірність понесених відповідачкою витрат, в той час як витрати на правничу допомогу у сумі 4000 грн, які відповідачка понесла у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами.

Тому, враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат, висновок суду про стягнення з позивача на користь відповідачки 62,24 % витрат на правову допомогу у розмірі 2489,60 грн, а 37,76 % цих витрат у розмірі 1510,40 грн необхідно покласти на відповідачку є вірним.

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги про те, що розмір стягнутих з банку в користь відповідача витрат за надану професійну правничу допомогу, яку було надано останній в сумі 4000 гривень не відповідає критерію реальності таких витрат, колегія суддів відхиляє.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в рішенні Тернопільського міськрайонного суду від 02 вересня 2022 року та не дають підстав для скасування судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку Укргазбанк залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2022 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає як постановлена у малозначній справі.

Повний текст постанови складено 15 березня 2023 року.

Головуючий

Судді