Справа № 161/7906/22 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/142/23 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Шевчук Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Ганжі М.І.,

представника відповідача Шишлова О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX», ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційними скаргами представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX», - Шишлова Олександра Євгеновича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2022 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ «Страхова компанія «ARX» (далі відповідач 1), ОСОБА_2 (далі відповідач 2) про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Покликався на те, що 06.05.2020 року в м. Луцьку по вул. Карбишева сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортних засобів «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням та транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. За наслідками ДТП між ним та ОСОБА_2 був складений Європротокол, відповідно до якого, ОСОБА_2 у повній мірі визнав свою вину.

Вказує на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме ПП «Вест Вулкан», перед третіми особами застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.126823798, а цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , перед третіми особами застрахована у АТ «СК «АРКС» (правонаступником якого є АТ «Страхова компанія «ARX») згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.147569418.

Зазначає, що звернувся до відповідача 1 із заявою про настання страхового випадку. Після чого, спеціалістами АТ «Страхова компанія «ARX» було складено протокол огляду транспортного засобу та проведено калькуляцію ремонтних робіт по відновленню транспортного засобу «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до якої, вартість відновлювального ремонту становить 67132,60 грн.

В подальшому, відповідач 1 на адвокатський запит надав інформацію про відсутність правових підстав для задоволення вимоги про відшкодування шкоди, оскільки, відсутні документи, які б підтверджували, що ПП «Вест Вулкан» є власником транспортного засобу «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 , а позивач не мав законних підстав для керування даним транспортним засобом.

Вважає, що відповідач 1 без відповідних правових підстав відмовив йому у виплаті страхового відшкодування, оскільки, він керував транспортним засобом за наявності документів, передбачених п. 2.2 ПДР України та на підставі довіреності від 13.03.2020 року.

Також, враховуючи, що сума страхового відшкодування перевищує максимальний розмір виплати по Європротоколу (50000 грн.) то, вважає, що інша частина суми, а саме 17132,60 грн., підлягає до стягнення з відповідача 2.

Вказує, що сторонам направлялися претензії з вимогами виплати страхового відшкодування, однак, такі виконанні не були.

На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача 1 грошові кошти на відшкодування, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, матеріальної шкоди в розмірі 50000 грн., стягнути з відповідача 2 грошові кошти на відшкодування, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, матеріальної шкоди в розмірі 17132,60 грн. та судові витрати по справі, в тому числі витрати на правову допомогу адвоката.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2022 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з АТ «СК «ARX» в користь ОСОБА_1 грошові кошти на відшкодування, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, матеріальної шкоди в розмірі 50000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 грошові кошти на відшкодування, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, матеріальної шкоди в розмірі 17132,60 грн.

Стягнуто з АТ «СК «ARX» в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 739,13 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 253, 27 грн.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2022 року стягнуто з АТ «СК «ARX» в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, представник відповідача АТ «СК «ARX»-Шишлов О.Є. подав апеляційні скарги в яких, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині стягнення майнової шкоди в розмірі 50000 грн з АТ «СК «ARX» скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до з АТ «СК «ARX» . Додаткове рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу з АТ «СК «ARX» скасувати.

Із змісту апеляційних скарг вбачається, що представником страхової компанії оскаржує рішення в частині стягнення майнової шкоди з страхової компанії та додаткове рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу з АТ «СК «ARX», в інших частинах, як рішення так і додаткове рішення не оскаржується, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

У відзивах на апеляційні скарги, представник позивача ОСОБА_3 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, рішення суду та додаткове рішення, в оскаржених частинах, - залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду, в оскаржених частинах, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду, в оскаржених частинах-без змін.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 06.05.2020 року в м. Луцьку по вул. Карбишева сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортних засобів «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень (а.с. 12).

Відповідач ОСОБА_2 визнав свою винну, а тому між учасниками ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) (а.с. 12).

При складанні вказаного повідомлення сторони керувалися приписами п.33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-УІ), відповідно до якого у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

На час скоєння ДТП транспортний засіб «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 , що фактично належав ПП «Вест Вулкан», був застрахований у «СК «ПЗУ Україна» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.126823798, а транспортний засіб «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , був застрахований в АТ «СК «АРКС» (правонаступником якого є АТ «Страхова компанія «ARX») згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.147569418 (а.с. 19-20, 61 зворот).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , будучи представником ПП «Вест Вулкан» звернувся до відповідача 1 із заявою про подію що мала місце 06.05.2020 року та із заявою про страхове відшкодування (а.с. 13-15).

11.05.2020 року спеціалістом (оцінювачем) АТ «Страхова компанія «ARX» було складено протокол огляду транспортного засобу, а 20.05.2020 року проведено калькуляцію № НОМЕР_3 , в якій було зазначено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 становить 67132,60 грн. (а.с. 16-18).

Судом встановлено, що станом на 10.05.2022 року страхові витрати не були проведені відповідачем 1, у зв`язку з цим, позивач через представника звернувся до відповідачів із претензіями про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У відповідь АТ «Страхова компанія «ARX» повідомила про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки, страховику не надано та в матеріалах страхової справи відсутні документи, які б підтверджували, що ПП «Вест Вулкан» є власником транспортного засобу «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 Vin-код НОМЕР_4 на дату ДТП 06.05.2020 року та відсутні документи, що посвідчують право ПП «Вест Вулкан» на отримання страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 Vin-код НОМЕР_4 . Вказали, що договір про відступлення права вимоги на отримання страхового відшкодування від 20.02.2022 року, укладений між ПП «Вест Вулкан» та ОСОБА_1 не може бути підставою для отримання останнім такого відшкодування (а.с. 21-27).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже Великою Палатою Верховного Суду вже сформульовано висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, саме на суд як на державний орган покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, у зв`язку з чим суд має право й зобов`язаний визначити характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, а також встановити суб`єктний склад спору.

Відзив на позовну заяву так і доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в даному випадку позивач не має право на страхове відшкодування, оскільки страховику не надано та в матеріалах страхової справи відсутні документи, які б підтверджували, що ПП «Вест Вулкан» є власником транспортного засобу «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 Vin-код НОМЕР_4 на дату ДТП 06.05.2020 року та відсутні документи, що посвідчують право ПП «Вест Вулкан» на отримання страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 Vin-код НОМЕР_4 , а тому і договір про відступлення права вимоги на отримання страхового відшкодування від 20.02.2022 року, укладений між ПП «Вест Вулкан» та ОСОБА_1 не може бути підставою для отримання останнім такого відшкодування.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб (п.2.2 Правил дорожнього руху України)

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Судом встановлено, що на підтвердження законності керування транспортним засобом «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 Vin-код НОМЕР_4 ОСОБА_1 та права фактичного володіння на час ДТП ПП «Вест Вулкан» даним транспортним засобом до АТ «Страхова компанія «ARX» були надані наступні підтверджуючі документи: копія свідоцтва про допуск до експлуатації №ЕМ951410, копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з короткостроковим номерним знаком (технічний паспорт), а також довіреність видана ПП «Вест Вулкан» на ім`я ОСОБА_1 , згідно якої останнього було уповноважено здійснити транспортування по території України та доставити до місця призначення транспортний засіб «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 Vin-код НОМЕР_4 , який належить ПП «Вест Вулкан» на підставі митної декларації (а.с. 28, 64-67).

Таким чином, на момент виникнення ДТП у водія транспортного засобу, який ним керував, а саме ОСОБА_1 були наявні всі документи необхідні для виникнення у такої особи права вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Ураховуючи викладене, на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , оскільки він керував цим транспортним засобом на передбачених законом підставах. Отже, на позивача поширюються положення статей 386, 395, 396 ЦК України щодо захисту права власності.

Статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, не передбачено положення про право страховика на відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю документів на право власності на транспортний засіб на українській реєстрації.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовано факту правомірного користування на момент ДТП ОСОБА_1 автомобілем «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 . В судовому засідання представник апелянта підтвердив, що інші особи не звертались до страховика з вимогою про відшкодування шкоди , завданої пошкодженням автомобіля «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 .

Вартість відновлювального ремонту, визначена калькуляцією №1.102.20.0002585 від 20.05.2020 року, страховою компанією не оспорювалася і не спростовувалась.

Враховуючи зазначене суд першої інстанції дійшов висновку до обгрунтованого висновку, що сума страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача АТ «Страхова компанія «ARX» на користь позивача становить 50000 грн. (згідно затвердженого максимального розміру страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі дорожньої поліції з 01.02.2016 року).

Доводи апеляційної скарги про безпідставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення суду в оскарженій частині та відсутність підстав для його скасування.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2022 року стягнуто з АТ «СК«ARX» в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішення суду першої інстанції, в частині стягнення витрат на правничу допомогу з АТ «СК«ARX» в розмірі 8000 гривень, скаржник просить його скасувати .

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом позивач в тому числі просив стягнути з відповідачів судові витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 гривень. Судом першої інстанції було задоволено позов, однак не вирішено питання розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Задовольняючи частково заяву представника позивача та стягуючи з АТ «СК«ARX» на користь позивача 8000 гривень судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із розміру задоволених позовних вимог, співмірності і складності справи, а також обсягу робіт адвоката Кінах Я. В..

Доводи апеляційної скарги про те, що представником позивача не подано детальний опис виконаних робіт, а тому витрати на правничу допомогу не підлягають розподілу не заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що 05.04.2019 року позивач уклав договір №05-04/19 про надання правової допомоги з адвокатом адвокатського об`єднання «Дженерал Лігал Груп» Кінах Я.В. відповідно до умов якого, адвокат зобов`язується надати послуги клієнту за винагороду. За умовами договору про надання правової допомоги від 05.04.2019 року, додаткової угоди №1 (замовлення) до договору №05-04/19 та акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 13.06.2022 року розмір понесених позивачем витрат становить 20000 грн. (а.с. 30-36). У додатковій угоді передбачено, які саме заходи та дії здійснює адвокатське об`єднання «Дженерал Лігал Груп»: консультація клієнта з приводу обставин справи, підготовка документів, заяви, адвокатські запити, претензій для отримання страхового відшкодування від страхової компанії, складання необхідних процесуальних документів та представництво інтересів у судах та інших органах влади. Пунктом 3 додаткової угоди сторони погодили , що вартість послуг виконавця, обумовлених в даному замовлення становить 10000 гривень у разі досудового врегулювання спору, або 20000 гривень у разі якщо в судовому порядку не вдалося врегулювати спір та наявна необхідність звертатись до суду. Пунктом 4 додаткової угоди № 1 до договору № 05-04/01 про надання правової допомоги від 05 квітня 2019 року узгоджено порядок сплати гонорару. (а.с. 31)

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Що ж до доведення неспівмірності - у випадку встановлення договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Відповідний правовий висновок міститься в постанові ВС ВП справа № 922/1964/ 21 від 16.06.2022 року.

Враховуючи зазначене, в даному випадку не подання стороною детального розрахунку з часом затраченим адвокатом не може слугувати підставою для відмови у стягненні таких витрат, оскільки в додатковій угоді передбачений фіксована сума гонорару, який складає 20000 тисяч у разі судового розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять підстав для скасування судового рішення та додаткового судового рішення, в оскаржених частинах.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX» - Шишлова Олександра Євгеновича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2022 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2022 року, в оскаржених частинах, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: