ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

секретаря судових засідань Омельчук С.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ПАТ «Національна енергетична компанія Укренерго» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

17.08.2022 року представник позивачаПАТ «Національна енергетична компанія Укренерго» адвокат Верещагіна А.О. звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 , з червня 2010 року по травень 2021 року займав посаду провідного інженера групи організації ремонтів та технічної експлуатації відділу експлуатації адміністративних будівель та споруд Департаменту адміністративно-господарчої діяльності ВП Укренергосерсів державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго». Між ВП «Укренергосервіс» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» та з відповідачем, як з особою безпосередньо пов`язаною з перевезенням та використанням в процесі виробництва переданих матеріальних цінностей, 01.06.2017 року укладено договір про повну матеріальну відповідальність. На підставі Акту прийому передачі основних засобів від 30.10.2017 року, складеного на підставі наказу (розпорядження) в.о. виконавчого директора від 23.08.2017 року № 125 Комісія в присутності матеріально - відповідальної особи інженера 1 категорії відділу експлуатації Гнелиці М.П. перевірили наявність матеріальних цінностей, які числяться за ним і передав провідному інженеру відділу експлуатації ОСОБА_1 матеріальні цінності, згідно переліку зазначеному в Акті у кількості 479 од. на загальну суму 10374653, 53 грн.(десять мільйонів триста сімдесят чотири тисячі шістсот п`ятдесят три гривні 53 коп.).

Актом прийому - передачі основних засобів від 25.10.2017 року передано провідному інженеру відділу експлуатації ОСОБА_1 матеріальні цінності, згідно переліку зазначеному в Акті у кількості 52 од. загальною вартістю 2719986,53 грн. (два мільйони сімсот дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість грн. 53 коп.).

ОСОБА_1 11.05.2021 року у зв`язку з його звільненням з займаної посади з 11.05.2021 року та на підставі договору про повну матеріальну відповідальність звернувся з заявою про включення його до складу комісії з проведення інвентаризації необоротних активів та ТМЦ переданих підприємством та зобов`язався прибути за вимогою комісії у період з 11.05.2021 року по 21.05.2021 року з метою передачі ТМЦ. Наказом директора ВП «Укренергосервіс» Бабич Л.М. від 11.05.2021 року № 34 створено робочу комісію з проведення непланової інвентаризації необоротних активів, товарно - матеріальних цінностей, що обліковуються за ОСОБА_1 . Протоколом за результатами позапланової інвентаризації основних засобів, виробничих запасів, незавершеного виробництва, готової продукції та товарів, що обліковуються на балансових, позабалансових рахунках відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» НЕК «Укренерго» за матеріально відповідальною особою ОСОБА_1 від 20.10.2021 року встановлено нестачу основних засобів у кількості 84 од., первісною вартістю 437981,05 грн., залишковою вартістю 53316,42 грн., нестачу запасів у кількості 13941,30 од., вартістю 357888,11 грн., нестачі малоцінних та швидкозношувальних предметів в експлуатації у кількості 284 одиниць. Отже внаслідок прямої дійсної шкоди, яка виразилась у недостачі матеріальних цінностей, що виявлені у матеріально відповідальної особи - відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням покладених на нього службових обов`язків позивач зазнав матеріальних збитків на загальну суму 411 204,53 гривень, тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом.

На підставі викладеного, представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача збитки в розмірі 411 204,53 гривень, а також судовий збір в розмірі 6 168,06 гривень.

12 вересня 2022 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

27.09.2022 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що на момент укладення договору про повну матеріальну відповідальність він не займав посаду, яка вказана у вказаному договору, і згідно наданої позивачем до позовної заяви його посадової інструкції, його сфера діяльності на підприємстві також не відноситься до робіт, безпосередньо зв`язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Згідно вказаного переліку посад і робіт, а ні посада «інженер першої категорії служби з ремонтів та модернізації адміністративно-господарського Управління» (яку він займав на момент укладення договору), а ні посада «провідний інженер відділу експлуатації Департаменту експлуатації адміністративних будівель та споруд» не відноситься до категорії працівників, з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність. Твердження позивача, що на момент його звільнення з підприємства він був суб`єктом матеріальної відповідальності, як особа, що підписала із підприємством договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність є хибними, і також спростовуються документами, які позивач надав до позовної заяви. Тобто, відповідач був звільнений з підприємства з 08.11.2017 року за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України із виплатою йому грошової компенсації за не використані дні щорічної відпустки і з видачею трудової книжки, і з 09.11.2017 року він був прийнятий на роботу, як новий працівник. Жодних нових договорів про повну матеріальну відповідальність з 09.11.2017 року по день його звільнення з підприємства з ним не було укладено. Також позивач зазначив, що коли позивач вирішив провести непланову інвентаризацію необоротних активів і товарно-матеріальних цінностей, що обліковуються за ним, він звернувся із заявою про включення його до складу цієї робочої комісії з проведення інвентаризації, і тому був виданий наказ від 11.05.2021 № 34 із включенням його до складу комісії (за запрошенням), термін подачі результатів перевірки з 11.05.2021 до 21.05.2021. Жодного разу позивач його не повідомляв про хід і час проведення даної інвентаризації, а Протокол за результатами вказаної інвентаризації складений аж 20.10.2021 року, з яким він ознайомився тільки коли отримав позовну заяву позивача. 23.07.2022 року на його адресу надійшов лист з НЕК «Укренерго» від 20.07.2022 року за підписом начальника відділу експлуатації інженерних мереж адміністративних будівель Департаменту сервісу та управління господарством НЕК «Укренерго» - голови комісії Вакуленка О.В., з якого він дізнався, що за результатами вищевказаної непланової інвентаризації було встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей, які обліковувалися за ним, і була вимога надати йому пояснення стосовно виявленої цієї недостачі. 28.07.2022 року він надав свої пояснення щодо виявленої, так званої недостачі товарно - матеріальних цінностей, які обліковувалися за ним, листом на адресу голові правління НЕК «Укренерго» Кудрицькому В.Д. Також відповідач зазначив, що Договір про повну матеріальну відповідальність можна укладати у письмовій формі тільки з працівниками визначених категорій. Договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з особами, які не включені до Переліку категорій працівників, з котрими можна такі договори укладати, є недійсним. Сам по собі факт укладання з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за пунктом 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України. Тому на підставі вищевикладеного, відповідач просив в задоволені позову відмовити.

27.10.2022 року представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якого зазначила, що твердження відповідача, викладені у відзиві про те, що він на момент укладення договору про повну матеріальну відповідальність не займав посаду, зазначену у договорі, а його посада не відноситься до категорії працівників з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність спростовується наступним.

Договір про повну матеріальну відповідальність з відповідачем укладено 01.06.2017 року, проте матеріальні цінності передані відповідачу за актами від 25.10.2017 року № 47/1 та № 30.10.2017 року № 51, тобто в той час коли відповідач займав посаду провідного інженера відділу експлуатації, на посаду якого відповідача було призначено з 03.07.2017 року № 154-ктр, а звільнено відповідача було лише 08.11.2017 року. Таким чином матеріальні цінності відповідачу передано на підставі актів в період виконання ним обов`язків за посадою, зазначеною в договорі. Таким чином твердження відповідача про те, що він начебто не займав посаду, зазначену в договорі про повну матеріальну відповідальність на момент передання йому матеріальних цінностей не відповідає дійсності. Таким чином, відповідач є суб`єктом матеріальної відповідальності, як працівник що перебував у трудових відносинах з позивачем і заподіяв матеріальну шкоду підприємству внаслідок неналежного виконання ним трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором та договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівника. На підставі викладеного, представник позивача просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 29 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що посада відповідача на момент укладення Договору про повну матеріальну відповідальність не відносилася до посад з повною матеріальною відповідальністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що наказом від 29.03.2016 року № 113-ктр відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» ОСОБА_1 було прийнято на посаду інженера першої категорії служби з ремонтів та модернізації адміністративно-господарського Управління відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» шляхом переведення з ДП «НЕК «Укренерго» /а.с.36/.

01.06.2017 року між відокремленим підрозділом «Укренергосервіс» в особі виконавчого директора Лозицкої К.О. та ОСОБА_1 укладено Договір про матеріальну відповідальність як з працівником, що займав посаду провідного інженера відділу експлуатації /а.с.40-41/.

Наказом від 03.07.2017 року № 154-ктр відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ОСОБА_1 було переведено з посади інженера першої категорії служби з ремонтів та модернізації Адміністративно-господарського управління на посаду провідного інженера відділу експлуатації Департаменту експлуатації адміністративних будівель та споруд /а.с.35/.

Наказом від 08.11.2017 року № 239-ктр відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ОСОБА_1 було звільнено з посади провідного інженера відділу експлуатації Департаменту експлуатації адміністративних будівель та споруд за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України /а.с.39/.

Наказом від 08.11.2017 року № 518-к державне підприємство національна енергетична компанія «Укренерго» з 09.07.2017 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу провідним інженером групи організації ремонтів та технічної експлуатації відділу експлуатації адміністративних будівель та споруд Департаменту адміністративно-господарчої діяльності відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» /а.с.37/.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 був звільнений з підприємства з 08.11.2017 року за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України і з 09.11.2017 року був прийнятий на роботу, як новий працівник.

Інших нових договорів про повну матеріальну відповідальність з 09.11.2017 року по день його звільнення з підприємством укладено не було.

Наказом від 11.05.2021 року №424-к національної енергетичної компанії «Укренерго» ОСОБА_1 було звільнено з посади провідного інженера групи організації ремонтів та технічної експлуатації відділу експлуатації адміністративних будівель та споруд Департаменту адміністративно-господарчої діяльності відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України /а.с.38/

ОСОБА_1 11.05.2021 року у зв`язку з його звільненням з займаної посади з 11.05.2021 року та на підставі договору про повну матеріальну відповідальність звернувся з заявою про включення його до складу комісії з проведення інвентаризації необоротних активів та ТМЦ переданих підприємством та зобов`язався прибути за вимогою комісії у період з 11.05.2021 року по 21.05.2021 року з метою передачі ТМЦ.

Наказом від 11.05.2021 року №34 відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» «НЕК «Укренерго» було створено робочу комісію з проведення непланової інвентаризації необоротних активів, товарно-матеріальних цінностей, що обліковуються за ОСОБА_1 /а.с.56-57/.

Наказ був виданий із включенням до складу комісії ОСОБА_1 , термін подачі результатів перевірки з 11.05.2021 до 21.05.2021.

Згідно протоколу за результатами позапланової інвентаризації основних засобів, виробничих запасів, незавершеного виробництва, готової продукції та товарів, що обліковуються на балансових, позабалансових рахунках відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» НЕК «Укренерго» за матеріально відповідальною особою ОСОБА_1 від 20.10.2021 року встановлено нестачу основних засобів у кількості 84 од., первісною вартістю 437981,05 грн., залишковою вартістю 53316,42 грн., нестачу запасів у кількості 13941,30 од., вартістю 357888,11 грн., нестачі малоцінних та швидкозношувальних предметів в експлуатації у кількості 284 одиниць.

Отже, позивач зазнав матеріальних збитків на загальну суму 411 204,53 гривень.

При цьому, ОСОБА_1 , лише 23.07.2022 року дізнався про результати вищевказаної непланової інвентаризації, де було встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей, які обліковувались за ним, оскільки жодного разу позивач не повідомляв про хід і час проведення даної інвентаризації і відповідач безпосередньої участі у комісії, як член комісії не приймав, що не було спростовано позивачем в ході судового розгляду.

Як вбачається з листа з НЕК «Укренерго» від 20.07.2022 року за підписом начальника відділу експлуатації інженерних мереж адміністративних будівель Департаменту сервісу та управління господарством НЕК «Укренерго» - голови комісії Вакуленка О.В., за результатами вищевказаної непланової інвентаризації було встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей, які обліковувалися за ОСОБА_1 , з б вимогою надати пояснення стосовно виявленої недостачі.

Також суд звертає увагу, що за матеріально відповідальною особою ОСОБА_1

встановлено нестачу основних засобів - 20.10.2021 року, тобто зазначений факт встановлено через п`ять місяців після звільнення відповідача 11.05.2021 з роботи.

Відповідно до частин першої та другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права та законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови що така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю працівника).

Однією з умов укладення договору про повну матеріальну відповідальність є виконання працівником роботи, безпосередньо пов`язаної із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням в процесі виробництва цінностей.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до статті 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Пленумом Верховного Суду України в п. 8 постанови від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Перелік вказаних посад і робіт, а також типовий договір про повну матеріальну відповідальність має бути затверджений в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Проте чинною наразі є постанова Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року N 447/24.

Зазначеною постановою затверджено Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва.

Згідно вказаного переліку посад і робіт ОСОБА_1 , а ні посада «інженер першої категорії служби з ремонтів та модернізації адміністративно-господарського Управління» (яку відповідач займав на момент укладення договору), а ні посада «провідний інженер відділу експлуатації Департаменту експлуатації адміністративних будівель та споруд» не відноситься до категорії працівників, з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність.

Договір про повну матеріальну відповідальність можна укладати у письмовій форму тільки з працівниками визначених категорій. Договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з особами, які не включені до Переліку категорій працівників, з котрими можна такі договори укладати, є недійсним.

Сам по собі факт укладання з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена у правовому висновку Верховного Суду України у справі N 6-16цс12 від 25 квітня 2012 року, за яким договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди.

Крім цього, відповідач ОСОБА_1 був звільнений з підприємства з 08.11.2017 року за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України і з 09.11.2017 року був прийнятий на роботу, як новий працівник, при цьому, нового договору про повну матеріальну відповідальність ОСОБА_1 з 09.11.2017 з ним не укладалось.

Позивач вважає, що відповідач має нести повну матеріальну відповідальність за п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП (наявний договір про повну матеріальну відповідальність), при цьому належним та допустимих доказів цьому не надає.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Статтею 138 КЗпП України визначено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Разом з тим, ПАТ «Національна енергетична компанія Укренерго, не доведено належними та допустимими доказами, що шкода заподіяна підприємству винними протиправними діями (бездіяльністю) відповідача ОСОБА_1 , документально не підтверджено, якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є процесуальним обов`язком позивача.

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 258-265, 268, 353 ЦПК України, ст.ст. 130-135,138 КЗпП України, Правовим висновком Верховного Суду України у справі N 6-16цс12 від 25 квітня 2012 року, Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року N 447/24, Постановою Пленуму Верховного Суду України в п. 8 постанови від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ПАТ «Національна енергетична компанія Укренерго» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14.03.2023.

Суддя Л.М.Ковалевська